Справа № 331/773/22
Провадження № 2/331/1085/2022
25 березня 2022 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді: Антоненко М.В.,
при секретарі: Федоровій К.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,-
16.02.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бахчисарайського районного управління юстиції в Автономній Республіці Крим 10.01.1998 року було зареєстровано її шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено актовий запис № 1.
На теперішній час даний шлюб в Україні є дійсним та зареєстрваний в державному реєстрі актів цивільного стану. Відомості про розірвання шлюбу в державному реєстрі актів цивільного стану відсутні.
ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача, ОСОБА_3 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті позивач дізналася, що на непідконтрольній території України в нього зареєстрований неправомірний шлюб із ОСОБА_2 у Бахчисарайському районному відділі записів актів громадянського стану Депертаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 06.02.2016 року, актовий запис № 31.
У свідоцтві про укладення шлюбу зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, народилась у м. Шостка, Сумська область. Останнє відоме місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 у зв`язку з чим позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя про визнання шлюбу недійсним.
На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить шлюб, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований 06.02.2016 року у Бахичисарайському районному відділі записів актів громадянського стану Депертаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис №31 - визнати недійсним.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 02 березня 2022 року на 08 год. 20 хв.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2022 року справу призначено до судового розгляду на 25.03.2022 року.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вимоги які викладені у позовній заяві підтримує у повному обсязі. Просить винести заочне рішення по справі.
За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Враховуючи той факт, що право на справедливіш суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави- учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
За змістом ст. 55, 64, 124 Конституції України право на судовий захист гарантується та забезпечується. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежений. Цей принцип знайшов своє відображення і в рішенні Конституційного суду № 9-зп від 25.12.1997 року.
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ст. 16 ЦК України, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1)письмовими, речовими і електронними доказами;
2)висновками експертів;
3)показаннями свідків.
Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб виданого 19 лютого 2022 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) 10 січня 1998 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 1:
Згідно із копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 19 лютого 2022 року Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бахчисарайського районного управління юстиції в Автономній республіці Крим, 10 січня 1998 року зареєстрував шлюб між, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 1.
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу виданого 06 лютого 2016 року Бахчисарайським районним відділом записів актів громадянського стану Департаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 06 лютого 2016 року зареєстровано шлюбу між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про що зроблено відповідний актовий запис № 31.
Згідно із копією свідоцтва про смерть виданого повторно 20 лютого 2018 року Бахчисарайським районним відділом РАЦС Департамента РАЦС Міністертсва Юстиції Республіки Крим, Російська Федерація ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд звертає увагу, що позивач просить визнати шлюбу недійсним з тієї підстави, що він був укладений особою, яка перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до копії відповіді Бахчисарайського районного відділу записів актів громадянського стану № 3-Е/02/15/02-16 від 27.01.2022 року зазначено, що:
«Бахчисарайський районний відділ РАЦС Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, розглянувши Вашу заяву від 14.01.2022, що надійшла за допомогою пошти України 25.01.2022, про проведення перевірки з дотримання законодавства Російської Федерації при державній реєстрації актів цивільного стану працівників РАЦС м. Бахчисарая громадянина Росії ОСОБА_3 та громадянки України ОСОБА_2 на предмет відповідності вимогам, встановленим федеральним законодавством, повідомляє наступне.
Порядок державної реєстрації укладання шлюбу у Російській Федерації регламентується нормами Сімейного кодексу Російської Федерації від 29.12.1995 № 223-ФЕ (зі змінами), Федеральним законом від 15.11.1997 № 143-Ф3 (ред. від 23.06.2014) «Про акти цивільного стану », Адміністративним регламентом надання державної послуги з державної реєстрації актів цивільного стану органами, які здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану на території Російської Федерації, затвердженого наказом Міністерства юстиції Російської Федерації від 28.12.2018 р. № 307 (зі змінами).
Відповідно до статті 24 Федерального закону «Про акти громадянського стану» основою державної реєстрації речових укладення шлюбу є спільна заява осіб, які одружуються.
Державна реєстрація укладання шлюбу проводиться будь-яким органом запису актів громадянського стану біля Російської Федерації на вибір осіб, які одружуються.
Відповідно до статті 26 вищезазначеного закону «Про акти цивільного стану» у спільній заяві мають бути підтверджені взаємна добровільна згода на укладення шлюбу, а також відсутність обставин, що перешкоджають укладенню шлюбу. Також, звертаємо увагу, що статтею 156 розділу VII «Застосування сімейного законодавства до сімейних відносин за участю іноземних громадян та осіб без громадянства» Сімейного кодексу Російської Федерації передбачено, що умови укладання шлюбу на території Російської Федерації визначаються для кожної з осіб, які одружуються, законодавством держави, громадянином якої особа є момент укладення шлюбу з дотриманням вимог статті 14 Кодексу щодо обставин, що перешкоджають укладенню шлюбу.
Громадяни України з метою реєстрації шлюбу на території іноземної держави повинні надати заяву про відсутність запису акту про укладення шлюбу, яка є документом, що підтверджує відсутність однієї з обставин, що перешкоджають укладенню шлюбу, за наявності яких державна реєстрація укладення шлюбу не може бути виконана, зазначених у статті 14 Сімейного кодексу Російської Федерації.
При цьому заява про відсутність запису акту про укладення шлюбу може бути видана компетентним органом України (органи нотаріату), а також органами нотаріату Російської Федерації або в Посольстві України в Російській Федерації.
30 грудня 2015 р. до Бахчисарайського районного відділу РАЦС Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим було подано спільну заяву про укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Спільна заява про укладання шлюбу гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була заповнена з дотриманням вимог частини першої статті 26 Федерального закону від 15 листопада 1997 р. № 143-Ф3 (зі змінами) «Про акти цивільного стану», у порядку, встановленому пунктом 28 Адміністративного регламенту надання державної послуги з державної реєстрації актів цивільного стану органами, які здійснюють державну реєстрацію актів цивільного стану на території Російської Федерації, затвердженого наказом Міністерства юстиції Російської Федерації від 28.12.2018 р. № 307 (зі змінами).
Як передбачено пунктом 51 вищевказаного Адміністративного регламенту, при подачі заяви про укладання шлюбу була надана квитанція про оплату державного мита, у розмірі, встановленому статтею 333.26 Податкового кодексу Російської Федерації, що становить 350 рублів.
Крім того, були надані паспорти на ім`я ОСОБА_3 та на ім`я ОСОБА_2 , свідоцтво про розірвання шлюбу на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_1 , виданого Бахчисарайським районним відділом РАЦС Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим) та заява про відсутність запису акту про укладання шлюбу на ім`я ОСОБА_2 , засвідчене Петрицкою А.П. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 17.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6831.
Відповідно до пункту другого статті 27 Федерального закону «Про акти громадянського стану» державну реєстрацію укладання шлюбу, за погодженням з нареченим, було призначено на 06.02.2016, про що за заявою зроблено відповідну позначку з підписами.
06 лютого 2016 р. Бахчисарайським районним відділом РАГС Департаменту РАГС Міністерства юстиції Республіки Крим було проведено державну реєстрацію укладання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що складено запис акта про укладання шлюбу № 31.
Реєстрація укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проведена у присутності подружжя, що передбачено вимогами пункту 4 статті 27 Федерального закону від 15 листопада 1997 р. № 143-Ф3 (зі змінами та доповненнями) «Про акти громадянського стану».
Вільне волевиявлення подружжя про згоду на укладення шлюбу підтверджується їх особистими підписами, проставленими у відповідних графах заяви, записи акта про шлюб та книгу обліку бланків свідоцтв про шлюб.
Крім того, вільне волевиявлення подружжя на укладення шлюбу було підтверджено в усній формі під час проведення церемонії одруження.
Одночасно, слід зазначити, що відповідно до статті 27 Сімейного кодексу Російської Федерації недійсним визнається шлюб, укладений з порушенням умов та (або) всупереч перешкодам, передбаченим статтями 12-14 та пункту третього статті 15 Сімейного кодексу, а також шлюб, укладений без наміру подружжя або однієї з них створити сім`ю (фіктивний шлюб). Ст. 14 Сімейного кодексу Російської Федерації регулює обставини, що перешкоджають укладання шлюбу.
Визнання шлюбу недійсним може бути виконано лише судом, що закріплено у пункті другому статті 27 Сімейного кодексу. До винесення судом рішення про визнання шлюбу недійсним, особи, які перебувають у ньому, вважаються подружжям з відповідними взаємними правами та обов`язками.
Таким чином, порушень чинного законодавства Російської Федерації при реєстрації укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не вбачається.
Якщо Ви вважаєте, що Ваші конституційні права будь-яким чином були порушені, Ви маєте право звернутися до суду.».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Правовий статус тимчасово окупованої території України. Тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.Датою початку тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є 20 лютого 2014 року.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» 1. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
В матеріалах цивільної справи знаходиться свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 16.12.2015 року, видане 10.03.2018 року Бахчисарайським районним відділом РАЦС Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, Російської Федерації.
Крім того в матеріалах цивільної справи знаходиться свідоцтво про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 06.02.2016 року Бахчисарайським районним відділом РАЦС Департаменту РАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис № 31.
З урахуванням ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суд вважає свідоцтво про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та свідоцтво про укладання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсними, оскільки видані органом, який не призначений у порядку передбаченим чинним законодавством України.
Крім того, згідно із ч. 1, 4, 6 ст. 39 Сімейного кодексу України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
За заявою заінтересованої особи орган державної реєстрації актів цивільного стану анулює актовий запис про шлюб, зареєстрований з особами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті.
Актовий запис про шлюб анулюється незалежно від смерті осіб, з якими було зареєстровано шлюб (частини перша - третя цієї статті), а також розірвання цього шлюбу.
Статтями 40, 41 Сімейного кодексу України передбачено випадки, коли шлюб визнається недійсним або може бути визнаний недійсним за рішенням суду.
Відповідно до ст. 42 СК України Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.
Згідно ч.1 ст. 43 СК України Розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.
Згідно із п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року позасудовий порядок визнання шлюбу недійсним настає при вчиненні сторонами при укладенні шлюбу таких істотних порушень умов вступу в шлюб, в силу яких він вважається недійсним і без рішення суду (ст. 39 СК), зокрема у разі реєстрації шлюбу з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; особою, яка до того була визнана недієздатною. У вказаних випадках за заявою заінтересованої сторони орган РАЦС анулює актовий запис про шлюб.
Із змісту статей 39-41 Сімейного кодексу України вбачається, що шлюби, зареєстровані з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, є недійсними згідно із прямою вказівкою в Законі.
Як слід з матеріалів справи, 10.01.1998 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бахчисарайського районного управління юстиції в Автономній Республіці Крим було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 про що зроблено актовий запис № 1.
Згідно відповіді начальника Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Єфремової Л.П. від 18.10.2019 року № 2046/17.5-06-106 зазначено, що шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не зареєстровано. Крім того зазначено, що відділом виявлено октовий запс про шлюб № 1 від 10.01.1998 року складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бахчисарайського районного управління юстиції в Автономній Республіці Крим на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , д.р. № НОМЕР_2 . Шлюб не розірвано.
Тобто, з урахування положень статей 39-41 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що шлюб, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований 06.02.2016 року у Бахичисарайському районному відділі записів актів громадянського стану Депертаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис №31 є недійсним, оскільки, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним, задовольнити.
Шлюб, між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 06.02.2016 року у Бахичисарайському районному відділі записів актів громадянського стану Депертаменту записів актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис №31 - визнати недійсним.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.В. Антоненко