ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4212/22 Справа № 202/1338/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріі Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива 2014», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Золотий колос», про розірвання договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 14 вересня 2017 року ТОВ «Агроскоп інтернейшнл», правонаступником котрого є ТОВ «Агріі Україна», та ТОВ «Нива 2014» уклали між собою договір купівлі-продажу технологічних наборів №18 НХ 001 КРГЯ, згідно умов якого ТОВ «Агроскоп інтернешнл» зобов`язалось впродовж квітня-травня 2018 року поставити та передати ТОВ «Нива 2014» первинні товари (технологічні набори, насіння соняшника та ін.), а ТОВ «Нива 2014» зобов`язалося не пізніше 30 жовтня 2018 року оплатити отриманий товар.

За вказаним договором ТОВ «Агроскоп інтернешнл» повністю виконало свої зобов`язання, а ТОВ «Нива 2014» лише частково розрахувалось за отриманий товар, заборгованість становить 12 713 702,13 грн.

Відповідно до договору поруки від 14 березня 2019 року, позивач є поручителем за виконання ТОВ «Нива 2014» грошових зобов`язань перед ТОВ «Агроскоп інтернешнл».

24 лютого 2020 року ТОВ «Агроскоп інтернешнл» звернулось до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення вищевказаної заборгованості, зокрема, з нього.

Позивач вважав, що договір поруки від 14 березня 2019 року є припиненим на підставі положень частини першої ст.559 ЦК України.

При цьому, зазначив, що відповідно до пункту 2.1 Договору поруки від 14 березня 2019 року при невиконанні Боржником з будь-яких причин зобов`язань перед Кредитором у строки і на умовах, що обумовлені договором купівлі-продажу, Поручитель приймає на себе зобов`язання самостійно у ті самі терміни, що вказані в договорі купівлі-продажу, укладеному між Кредитором і Боржником, сплатити Кредитору весь залишок не оплаченої Боржником заборгованості за фактично поставлений товар.

Тобто, Покупець товару ТОВ «Нива 2014» повинен був повністю розрахуватись за отриманий товар не пізніше 30 жовтня 2018 року, тому саме ця дата, на думку позивача, є терміном закінчення строку його поруки.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір поруки, укладений 14 березня 2019 року між ним, ТОВ «Нива 2014» і ТОВ «Агроскоп інтернешнл», правонаступником якого є ТОВ «Агріі Україна».

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Агріі Україна», ТОВ «Нива 2014», треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ НВП «Золотий колос», про розірвання договору поруки.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14 вересня 2017 року між ТОВ «Агроскоп інтернейшнл» (продавець), правонаступником якого є ТОВ «Агріі Україна», та ТОВ «Нива 2014» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №18 НХ 001 КРГЯ, відповідно до умов котрого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця технологічні набори, найменування якого вказується у Специфікації - додатку до договору купівлі-продажу, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість згідно умов Договору (а.с.22-30 т.1).

14 березня 2019 року між ТОВ «Агроскоп інтернейшнл», правонаступником якого є ТОВ «Агріі Україна», та ТОВ «Нива 2014» і ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до котрого позивач є поручителем за виконання божником умов договору купівлі-продажу і несе солідарну відповідальність перед кредитором по договору купівлі-продажу від 14 вересня 2017 року №18 НХ 001 КРГЯ.

Пунктом 2.1 Договору поруки визначено, що при невиконанні боржником з будь-яких причин зобов`язань перед кредитором у строки і на умовах, що обумовлені Договором купівлі-продажу, поручитель приймає на себе зобов`язання самостійно у ті самі терміни, що вказані в договорі купівлі-продажу, укладеному між кредитором і боржником, спалити залишок не оплаченої заборгованості за фактично поставлений товар, нараховані відповідно до договору купівлі-продажу і договору поруки неустойку, пеню, штрафи, ін. (а.с.75 т.1).

Аналогічні договори поруки 14 березня 2019 року були укладені з поручителями ТОВ НВП «Золотий колос» і ОСОБА_2 (76,77 т.1).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2019 року задоволено позовні вимоги ТОВ «Агроскоп інтернейшнл» та стягнуто солідарно з ТОВ «Нива 2014» й ТОВ НВП «Золотий колос» заборгованість за договором купівлі-продажу від 14 вересня 2017 року №18 НХ 001 КРГЯ в сумі 12 713 702,13 грн (а.с.79-86 т.1).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено та не надано доказів, в чому полягає порушення договору поруки від 14 березня 2019 року з боку відповідачів, і в чому полягає істотність цих порушень, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Однак, колегія суддів не може погодитися в повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне.

По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). За змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

До юрисдикції господарських судів належать спори щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Аналогічного висновку щодо суб`єктної юрисдикції у спорах за подібних правовідносин, у яких фізичною особою оспорюється похідне зобов`язання від основного зобов`язання, яке виникло між двома юридичними особами, Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі №910/1733/18, і підстав для відступу від нього не вбачається.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що договір поруки від 14 березня 2019 року, укладений між ним, ТОВ «Нива 2014» та ТОВ «Агроскоп інтернейшнл», правонаступником якого є ТОВ «Агріі Україна», є припиненим на підставі положень частини першої ст.559 ЦК України, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, в обґрунтування якого вказано, що подаючи позовну заяву до цивільного суду, він не врахував, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким чинний ГПК України та чинний ЦПК України викладено в новій редакції, в тому числі і в питаннях судової юрисдикції, зокрема, в питаннях розмежування між собою юрисдикції цивільного та господарського судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2019 року між ТОВ «Агроскоп інтернейшнл», правонаступником якого є ТОВ «Агріі Україна», та ТОВ «Нива 2014» і ОСОБА_1 було укладено договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу №18 НХ 001 КРГЯ від 14 вересня 2017 року, укладеним між ТОВ «Агроскоп інтернейшнл» (продавець), правонаступником якого є ТОВ «Агріі Україна», та ТОВ «Нива 2014» (покупець).

Отже, розгляд даного спору стосовно правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, належить до компетенції господарських судів.

За таких обставин та з підстав, передбачених указаними нормами процесуального права, провадження у цій справі слід закрити, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до юрисдикції господарського суду.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст позовних вимог і, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 та частин першої, другої статті 377 ЦПК України, адже заявлені позовні вимоги мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Водночас, на виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду та протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови він може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 березня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агріі Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива 2014», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Золотий колос», про розірвання договору поруки закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова