Справа № 530/1503/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

05.05.2022 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Должко С.Р., секретаря Стрілець Л.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Зіньків цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в сумі 10972 грн. 91 коп. посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі по 13.03.2020 року. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 12.12.2019 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини починаючи з 26.09.2019 року. Після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні дитини, сплачує аліменти в сумі 900 грн., позивач несе додаткові витрати на утримання сина, а саме на харчування, дозвілля, лікування, діагностику захворювань, проїзд до медичних та діагностичних закладів оздоровлення дитини. ОСОБА_3 часто хворіє, схильний до проявів алергічних реакцій, частих захворювань на бронхіт, коньюктивіт ,крім цього син проявляє здібності до танцю та відвідує заняття в обласній дитячій громадській організації КСТ АВІА-ДЕНС, що тягне за собою додаткові витрати. У серпні 2021 року згідно рекомендацій лікарів дитина потребувала морського повітря та позивач прийняла рішення оздоровити дитину на морі у селищі Затока Одеської області, що полягло в додаткових витратах на суму 4000 грн..

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 15.11.2021 року відкрито провадження в цивільній справі позовного провадження. Сторонам по справі направлено ухвалу про відкриття провадження, відповідачу разом з копіями позовної заяви та доданими до неї документами та судові повістки про час дату та місце судового засідання, отримані відповідачем.

31.12.2021 року відповідачем подано відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі посилаючись на те, що ОСОБА_1 самочинно без його згоди змінила місце проживання їх малолітнього сина переїхавши в м. Зіньків, не зважаючи на відстань їх місць проживання, а це більше 1000 км, що відповідно могло відобразитись на здоров`ї дитини через різку зміну клімату. Що стосується заборгованості по сплаті аліментів, то вона відсутня, що підтверджується довідкою Нововолинського ВДВС від 13.06.2021 року. У зв`язку із небажанням позивача спілкуватись з відповідачем та його родиною питання відвідування батьком дитини розглядається в судовому порядку. Що стосується стану здоров`я дитини то відповідач розцінює це як неналежний догляд за дитиною його мами ОСОБА_1 , а відпочинок на морі вважає власною ініціативою позивача та жодним чином не пов`язаний із алергічним захворюванням дитини.

Позивачем ОСОБА_1 відповідь на відзив у встановлений чинним законодавством строк не подано.

Заслухавши позивачку, яка підтримали позовні вимоги, відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, послався на відзив, який приєднано до матеріалів справи (а.с.68-71), дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи документальні докази і надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

14 березня 2022 року указом Президента України № 133/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

21 квітня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 19.04.2022 № 7300, за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05:30 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, до 25 травня 2022 року.

Відповідно до рішення Ради Суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні Верховна Рада України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні запровадила воєнний стан через вторгнення Росії в Україну.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Рада суддів України вирішила звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процессу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процессу їхні процесуальні права та обов`язки, неслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процессу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процессу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі докозам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

За нормою ст.11 цього Закону, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ст.150 СК України).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні було встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 06.08.2016 року, актовий запис № 201. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 04.02.2020 року шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 06.08.2016 року, актовий запис № 201 розірвано (а.с.11-12). Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 12.12.2019 року стягуються аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2019 року і до його повноліття (а.с.13-14).

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні сина ОСОБА_3 сплачує мізерні аліменти на утримання дитини в розмірі 900 грн. і невчасно, тому щоб отримати аліменти ОСОБА_1 вимушена звертатися до виконавчої служби із заявою про стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Після переїзду до м. Зіньків, з серпня 2019 року ОСОБА_2 жодного разу не приїздив до дитини.

ОСОБА_1 самостійно несе додаткові витрати на утримання їх сина, а саме на харчування, дозвілля, лікування, діагностику захворювань, на проїзд до медичних та діагностичних закладів, оздоровлення дитини. Протягом останнього часу син часто хворів, схильний до проявів алергічних реакцій, він перебуває на Д обліку у дитячій консультації як дитина, яка схильна до частих захворювань таких як бронхіт, коньюктивіт, що підтверджується медичною довідкою виданою Зіньківською амбулаторією загальної практики сімейної медицини.

Окрім того факт перебування сина на амбулаторному лікуванні протягом 2019,2020,2021 років підтверджується консультаційними висновками спеціалістів, виписками із медичної картки амбулаторного хворого.

Усі витрати на лікування дитини, які понесла ОСОБА_1 , підтверджуються чеками з аптек та квитанціями про сплату за надані медичні послуги, зокрема діагностика УЗД та аналізи крові, загальний розмір вказаних витрат становить 13883,92 грн.. Разом з тим, ОСОБА_1 понесені витрати на проїзд з дитиною до медичних та діагностичних закладів, які підтверджуються квитками на загальну суму 461 грн. 90 коп..

Син ОСОБА_3 проявляє здібності до танцю, тому з метою його культурного та фізичного розвитку позивач як мати проявила ініціативу та записала його на заняття танців, починаючи з вересня 2020 року дитина відвідує заняття обласної дитячої громадської організації КСТ АВІА-ДЕНС, та є її членом, членські внески становлять 300 грн. щомісячно, які оплачує позивач ОСОБА_1 загальний їх розмір у період з 01.09.2020 року по 14.06.2021 року становить 3600 грн..

Враховуючи, що син часто хворіє на захворювання дихальних шляхів, схильний до алергій, згідно рекомендацій лікарів про користь морського повітря, з метою оздоровлення дитини у серпні 2021 року ОСОБА_1 перебувала з дитиною на відпочинку у селищі Затока Одеської області. Витрати на відпочинок та оздоровлення склали 4000 грн., про що свідчить довідка перевізника.

Загальний розмір понесених додаткових витрат на дитину становить 21945,82 грн., половина з яких становить 10972 грн. 91 коп., які позивач просить стягнути з відповідача.

Вирішуючи питання щодо додаткових витрат суд виходить з наступного:

За роз`ясненнями, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати за проведення діагностики у відділенні діагностичного центру ТОВ СІНЕВО СХІД у сумі 1750 грн. (а.с. 38), відвідування дитиною ОСОБА_3 гуртків з танців за період з 01.09.2020 року по 14.06.2021 року у сумі 2400 грн. (а.с.15), відпочинок на морі у сумі 4000 грн., що підтверджується довідкою перевізника (а.с.19), проїзд до медичних та діагностичних закладів (а.с.44,45).

Суд вважає, що зазначені витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані обставинами у вигляді розвитку здібностей, так як сплачувати за послуги з танців, відвідувати лікаря у приватній клініці - це бажання матері дитини, так як відповідно до ст. 49,53 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Крім того надані позивачем довідки проте, що ОСОБА_3 дійсно являється членом президії ОДГО КСТ АВІА-ДЕНС та сплачує членські внески в розмірі 300 грн. кожного місяця (а.с.15), довідка перевізника на відпочинок у сумі 400 грн. (а.с.19), проїзд до медичних та діагностичних закладів, проведення діагностики у відділенні діагностичного центру ТОВ СІНЕВО СХІД не є належними доказами понесених додаткових витрат на дитину.

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, які сплачує відповідач і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

При цьому суд також враховує ті обставини, що з відповідачем не було погоджено питання та досягнення з ним домовленостей з боку позивачки щодо понесених нею витрат на відпочинок на морі, та в матеріалах справи відсутні докази того, що саме такий відпочинок був необхідний дитині і саме після нього покращився стан дитини, тобто ОСОБА_1 самостійно, на власний розсуд прийняла рішення щодо даної поїздки. З наданих квитків на проїзд не зазначено, що дійсно ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_3 саме цим рейсом їздила до діагностичного центру чи медичного закладу, зазначено лише назву рейсу та суму квитка. Витрати на відвідування танцювального гуртка, не знайшли свого підтвердження, оскільки в матеріалах справи відстутні докази, що відвідування зазначеного гуртка полягло у розвитку здібностей сина, а в переважній більшості це відноситься до загального розвитку дитини і є не обов`язковим та не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно дос т. 141 СК України(далі по тексту -СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Що стосується заявлених вимог щодо хворобливого стану здоров`я дитини та позивачем надано квитанції, які свідчать про купівлю ліків (а.с. 39-56), суд вважає витрати зазначені на (а.с. 46,47,48,49,50,53,54,55,56) стягненню не підлягають, оскільки придбані у 2019-2020 роках, ще під час перебування сторін в шлюбі і доказів того, що відповідач не приймав участі у їх купівлі суду не надано.

Оскільки розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд, довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Позивач надала суду довідки огляду лікаря, які були проведені дитині ОСОБА_3 з яких вбачається, що надано рекомендації щодо вживання ліків, сама історія хвороби дитини в матеріалах справи відсутня. У довідках лікарів (а.с.28,30) не зазначено про вживання ліків дитиною на постійній основі, також з консультативних висновків вбачається, що дитині встановлено діагноз «бронхіт, алергічний риніт, коньюктивіт ». Консультативні висновки (а.с.22-27), які стосуються дитини ОСОБА_3 містять рекомендаційний характер та не свідчать про те, що дитина потребує постійного вживання будь- яких ліків.

Разом з тим, позивачем надано квитанції за якими купувались ліки, які були зазначені у довідці Зіньківської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 26.02.2017 року (а.с.30), а саме : бактоблис, 196,80 грн., нурофен для дітей, 110,80 грн., спрей назальний, 104,46 грн., фукорцин, септил плюс, 60,40 грн., дефлю спрей, 101 грн., декасан 15 грн. 40 коп. (а.с. 39), натрій хлорид, лісобакт, септифрил, пульмикорт, 338,02 грн., пульмикорт 76,69 грн., натрій хлорид, 15,20 грн., пульмикорт, септил плюс, 143,04 грн., алерзин каплі, 143,33 грн., хлорофіліпт спрей, 96 грн., орасепт, 200,99 грн., пульмикорт 76,50 грн., пульмікорт, горлоспас, резістол, 477,87 грн., муколван, 44,78 грн., ізофра, натрій хлорид, сінупрет 385,19 грн., хлорофіліпт спрей, снурп спрей, 136,71 грн. (а.с.41), скптаназал, 73,00 грн., декасан 38,72 грн., пектолван 100,90 грн., гліцеринові суп. Фарміна, 65,55 грн., синафлан 39,18 грн., пульмікорт 294,28 грн., алерзин, 147,60 грн. (а.с.42), дефлю, назонекс, но-соль, нурофен, 862,70 грн., ректодельт, 266,90 грн., блис р-р орал 181,90 грн., пульмикорт 176,60 грн., септифріл 50,50 грн., дефлю,130,10 грн., пульмикорт, хлорид натрію, 193 грн. (а.с.43), хлорофіліпт 44,04 грн., протаргол 56,90 грн., вітатон, пульмікорт, дексаметазон, амброксол, тос-май, 208,11 грн., шприц, катетер 4,20 грн., укрлив сусп. 163,10 грн. (а.с.51), спрей назальний, перекис водню, 94,66 грн., холосас сироп, 47,03 грн., хлорофіліпт 43,81 грн., канефрон, гематовіт 250,73 грн., бактоблис, 193,86 грн. (а.с.52).Суд вважає, що зазначені витрати можуть бути віднесені до додаткових витрат, так як викликані особливими обставинами, хворобою дитини.

З наведених вище норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов`язки батьків і дітей, випливає обов`язок відповідача утримувати свою дитину до досягнення повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом, а також нести додаткові витрати на утримання дитини, у зв`язку з її хворобами.

Так, судом встановлено, що дитина періодично хворіє, проходять медичне обстеження, а тому потребує постійних витрат на лікування. Відповідач жодної участі у таких витратах, які понесла позивач, на себе в добровільному порядку не бере, належних доказів на спростування даних обставин суду також не представив. Зазначені ліки купувались матір`ю дитини, за призначенням лікаря. Загальна сума витрат на придбання ліків становить 6446,95 грн., що підтверджується квитанціями на придбання ліків .Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги вимоги ст. 141 СК України, яка визначає, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, сума додаткових витрат яка підлягає стягненню з відповідача становить 3223 грн. 47 коп. (6446,95 грн / 2).

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.ст.182,192 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача додаткові витрати у загальній сумі 10972,91 грн.. Суд приходить до висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у загальному розмірі 3223,47 грн.. Таким чином пропорційність задоволених вимог становить 34 % (10972,91х100:3223,47= 34 %), оскільки, вимоги позивача підлягають задоволенню на 34 %, то на користь держави слід стягнути судові витрати в сумі 308,72 грн. (908 х 34 %=308,72).

У зв`язку із частковим задоволенням вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, за якою позивач від сплати судового збору звільнена, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 308 грн. 72 коп..

На основі викладеного та керуючись ст. ст. 79-81, 84, 180-184, 24,104, 110, 111, 112, 113, 115 СК України, ст.ст. 1,2,4,7, 8,12,13,19, 228-229, 258, 259, 263-268, 354ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволити частково.

Стягти із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 3223 грн. 47 коп. понесених нею додаткові витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_3 308,72 грн. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 06.05.2022 року.

Написано власноручно

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р.Должко