Провадження № 22-ц/801/1148/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 рокуСправа № 127/16681/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 127/16681/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (подвійної суми завдатку) в порядку захисту прав споживачів,

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Каченюка Олега Ігоровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2022, ухвалене у складі судді Романюк Л. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів (подвійної суми завдатку) в порядку захисту прав споживачів, в якому просив стягнути з відповідача 284 640 грн. за невиконання зобов`язань за договором поставки обладнання № 29/01/20 від 29 січня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 помер (а.с. 120).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року за заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Каченюка Олега Ігоровича залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості правонаступника відповідача ОСОБА_3 (а.с. 152).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 188 189).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Каченюк Олег Ігорович просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року скасувати і ухвалити нове, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки ОСОБА_2 не надходив.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Каченюк О.І. апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити і дав пояснення аналогічним доводам викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача адвокат Маланчук С.А. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін .

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, а припинення фізичної особи підприємця не допускає правонаступництва у господарських правовідносинах іншою особою, яка не є суб`єктом господарювання, оскільки після припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця у зв`язку з його смертю , припиняються господарські відносини між сторонами. Також суд першої інстанції встановив, що позивачем не доведено факт неналежного виконання умов договору відповідачкою ОСОБА_2 , як правонаступника відповідача ОСОБА_3 .

Проте із указаними висновками суду погодитися не можливо з огляду на таке.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом ( стаття 42 Конституції України ). Це право закріплено й у статті 50 Цивільного кодексу України , в якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, якою не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізовувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодними умовами не втрачає і не змінює свій статус фізичної особи, яку вона набула з моменту народження, а лише набувається до неї. нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємець сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість відповідно до частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" фізична особа - підприємець отримує статус підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію. реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі N 920/50/19 (провадження N 12-129гс19).

Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, своїм майном як фізична особа.

Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 55 ЦПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За змістом статей 509, 526 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтею 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

29 січня 2020 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (Постачальник) і фізичною особою ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір поставки обладнання № 29/01/20 (далі Договір) згідно якого Постачальник, за замовленням Покупця, зобов`язується виготовити та передати (поставити) у власність Покупця обладнання, асортимент, кількість, комплектність та ціна якого буде зазначатись у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору , а покупець бере на себе зобов`язання прийняти і оплатити вартість переданого (поставленого) обладнання.

Загальна вартість обладнання за Договором встановлюється у сумі 237 200 грн. (пункти 1.1. та 2.1. Договору).

Сторони за цим Договором домовились, що 60% загальної вартості обладнання, визначеної в пункті 2.1. Договору, що складає 142 320 грн. (попередня оплата), покупець сплачує у вигляді завдатку на рахунок постачальника не пізніше 5 (п`яти) банківських днів від дати підписання Договору на підставі рахунку фактури (факсокопії рахунку) постачальника.

40% загальної вартості обладнання, визначеної в пункті 2.1. Договору, що складає 94 880 грн. (кінцева оплата) покупець сплачує на рахунок постачальника не пізніше 5 (п`яти) банківських днів від підписання сторонами Акту приймання передачі обладнання, на підставі рахунку фактури (факсокопії рахунку) постачальника (пункти 3.1. та 3.2. Договору).

На виконання пункту 3.1. Договору, покупець ОСОБА_1 протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати підписання Договору на підставі рахунку фактури (факсокопії рахунку) постачальника сплатив на рахунок ФОП ОСОБА_3 142 320 грн. (попередньої оплати), у вигляді завдатку (а.с. 25-30).

За умовами Договору постачальник ( ОСОБА_3 ) мав повідомити покупця ( ОСОБА_1 ) про виготовлення та готовність обладнання до передачі (поставки). Для передачі (поставки) обладнання уповноважений представник покупця зобов`язаний прибути до місця поставки не пізніше наступного робочого дня з дати отримання вказаного в даному пункті повідомлення. Представник покупця має бути наділений всіма необхідними повноваженнями для реалізації встановлених даним договором прав та обов`язків. Неявка уповноваженого представника покупця до місця поставки без поважних причин у встановлений даним пунктом строк, буде розцінено постачальником як відмова покупця від отримання замовленого обладнання, з усіма правовими наслідками передбаченими договором (пункт 4.4. Договору).

Передача (поставка) обладнання здійснюється на умовах EXW франко-завод (відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «Інкотермс» в редакції 2010 р.), за адресою: АДРЕСА_1 (місце поставки).

Датою передачі (поставки) та переходу права власності на обладнання вважається дата підписання сторонами Акту приймання передачі обладнання (пункти 4.5. та 4.6. Договору).

Проте, доказів належного виконання зобов`язання постачальником ОСОБА_3 за цим Договором сторона відповідача суду не надала.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не доведено факт неналежного виконання умов договору відповідачкою ОСОБА_2 , як правонаступника відповідача ОСОБА_3 , суперечить вимогам процесуального закону, оскільки суд першої інстанції безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 120).

Судом встановлено, що згідно із копією матеріалів спадкової справи наданими приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентиною Василівною, єдиним спадкоємцем, після смерті ОСОБА_3 є його мати ОСОБА_2 (а.с. 115 144).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Звідси наявність у спадкоємця статусу фізичної особи - підприємець не впливає на можливість заміни боржника (як сторони у справі, так і сторони виконавчого провадження) його особою правонаступником - фізичною особою.

Зі смертю позичальника зобов`язання задовольнити вимоги кредитора включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитором та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про неможливість правонаступництва фізичної особи підприємця ОСОБА_3 , який за життя був визначений позивачем відповідачем у цій справі, не відповідає встановленим обставинам справи.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти вимог позивача ОСОБА_1 , тому вона була повинна доводити обсяг спадкового майна та його вартість, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Проте, доказів щодо обсягу спадкового майна та його вартості відповідачка ОСОБА_2 суду не надала.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23) від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 67).

Отже, заявлена позивачем ОСОБА_1 вимога на захист цивільного права відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечує поновлення порушеного права, а посилання суду першої інстанції на те, що обраний позивачем спосіб захисту пов`язаний із здійсненням господарської діяльності є безпідставним.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини та відповідні їм правовідносини апеляційний суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог та їх задоволення у межах вартості майна, одержаного ОСОБА_2 у спадщину.

Апеляційним судом встановлені підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового передбачені пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 376 ЦПК України.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. «б» частини 4 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Ураховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 7116,25 грн (2846,41грн у суді першої інстанції + 4269,61грн у апеляційному суді).

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367; 368; 374; 376; 381; 382; 383; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Каченюка Олега Ігоровича задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2022 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовільнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 284 640 (двісті вісімдесят чотири тисячі шістсот сорок) гривень у межах вартості майна, одержаного ОСОБА_2 у спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка підлягає встановленню під час виконання цього судового рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у розмірі 7116,25 грн, з яких 2846,41 грн судовий збір за подання позовної заяви та 4269,61 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник