Справа № 682/1300/21
Провадження № 2/682/23/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2022 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Зеленської В.І,
з участю секретарки судових засідань Козир О.П.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача - адвоката Климковецького М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій Віра Ярославівна,
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування від 04.07.2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Славутського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 1635.
У позовній заяві позивач ОСОБА_2 , вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 . 18 травня 2021 р, під час оформлення спадщини, йому стало відомо, що 04.07.2018 року ОСОБА_3 подарував 60/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_1 . Вважає, що договір дарування має ознаки фіктивного правочину, так як ОСОБА_3 висловлював наміри передати будинок в його користь та 30 травня 2018 року склав заповіт на все належне йому майно в користь ОСОБА_2 . Відповідачка не цікавилась життям батька, не відвідувала його та не допомагала матеріально і по господарству, останні декілька років постійно перебувала за кордоном і не бажала повертатись в Україну. Тому вважає, що ОСОБА_3 в момент укладення договору дарування частини будинковолодіння не мав повного уявлення щодо істотних умов цього правочину, зокрема, щодо безоплатної передачі майна в користь обдарованої, та помилявся щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін. Обставинами, які вказують, що договір дарування вчинений ОСОБА_3 під впливом помилки, є його вік, стан здоров`я, потреба в сторонньому догляді, відсутність іншого житла, а також те, що після укладення договору дарування ОСОБА_3 залишився проживати в цьому помешканні до смерті. Вважає, що він міг набути право на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , тому оспорюваний договір порушує його права та законні інтереси і просить визнати недійсним договір дарування від 04.07.2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Славутського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 1635.
Позивач ОСОБА_3 до позовної заяви долучив письмові докази та за його клопотанням в ході підготовки справи до судового розгляду витребувані докази щодо стану здоров`я спадкодавця ОСОБА_3 .
Після завершення підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду, позивач ОСОБА_2 та його представник клопотань не заявляли, інших доказів не подавали.
З метою сприяння оперативності правосуддя, унеможливлення зловживання своїми процесуальними правами позивачем законодавець у ч. 5 ст. 223 ЦПК України визначив, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
У п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України зазначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Тому у постанові від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц Касаційний цивільний суд вказав, що у будь-якому випадку позивач зобов`язаний з`являтись до суду, незважаючи на наявність поважних причин для неявки.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, позивач та його представник, зловживаючи своїми процесуальними правами, тричі в судове засідання не з`являлися з причин, які суд не вважає поважними, оскільки щоразу дата і час судового розгляду узгоджувалася судом з позивачем та його представником.
Обізнаність позивача та його представника про дату, час та місце судового розгляду справи підтверджується також клопотаннями представника позивача про відкладення розгляду справи.
Тому суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи по суті за відсутності позивача і його представника на підставі письмових доказів, що містяться у справі.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Климковецький М.О. позовні вимоги не визнали та у вступному слові і у письмовому відзиві на позов пояснили, що позивач не визначився з підставами позовних вимог, не обґрунтував позовні вимоги та не вказав норму матеріального права як підставу для задоволення позову. При укладенні ОСОБА_3 договору дарування належних йому 60/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 в користь дочки - ОСОБА_1 , дотримані вимоги глави 55 ЦК України та, зокрема, ст. 203 ЦК України. Дарувальник та обдарована попередньо були ознайомлені з вимогами закону щодо підстав для недійсності правочину. На момент укладення договору дарування дарувальник ОСОБА_3 був дієздатним, діяв добровільно, розумів значення своїх дій, його волевиявлення відповідало внутрішній волі, умови договору йому були роз`яснені і зрозумілі, відповідали реальній домовленості сторін. Правові наслідки та істотні умови договору дарування сторони правочину усвідомлювали, про що зазначено у самому договорі та стверджено їх підписами. Ініціатором укладення договору дарування частини будинку в користь ОСОБА_1 був батько - ОСОБА_3 , а тому за його життя позивач ОСОБА_2 не оспорював цей договір , а одразу ж після смерті успадкував за заповітом 16/100 спірного будинковолодіння. Про те, що батько ОСОБА_3 мав хороші стосунки з дочкою - відповідачкою ОСОБА_1 та довіряв їй, свідчить Довіреність від 19.12.2019 р, якою він уповноважив ОСОБА_1 вчиняти від його імені правочини щодо розпорядження належним йому майном. Крім цього, в матеріалах справи є заяви відповідачки ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності та про відсутність будь-яких пояснень з приводу позову і про те, що вона покладається на розсуд суду при ухваленні рішення. Однак, жодної з цих заяв відповідачка ОСОБА_1 не писала і свій підпис не ставила, що може вказувати на зловживання позивачем своїми правами та надання суду недостовірної інформації з метою ухвалення рішення на його користь На підставі викладеного просять відмовити в задоволенні позову.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я. належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не з`явилась, в заяві просить розглянути справу за її відсутності.
Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши позовну заяву та письмові докази, суд приходить до наступного.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також відповідно до Інформаційної довідки щодо об`єкта нерухомості житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 перебував у спільній частковій власності ОСОБА_4 , якому належала частка 24/100, ОСОБА_3 , якому належали частки 8/100 та 60/100, ОСОБА_5 , якій належала частка 8/100 (а.с.59-61, 9).
30 травня 2018 року ОСОБА_3 склав заповіт на все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось на користь свого сина - позивача ОСОБА_2 (а.с.11), який прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 у 2021 році (а.с.8).
04 липня 2018 року ОСОБА_3 подарував відповідачці ОСОБА_1 60/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що стверджується Договором дарування частини житлового будинку від четвертого липня 2018 року (а.с.7. Оригінал договору знаходиться в інвентарній справі на будинок).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).
Оспорюваний Договір дарування частини будинку від 04.07.2018 р, укладений між дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_1 у письмовій формі, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 1635.
У Договорі дарування від 04.07.2018 р дарувальник ОСОБА_3 підтвердив, що укладення цього договору не пов`язане з виконанням обдарованою ОСОБА_1 будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь дарувальника зараз або в майбутньому; сторони підтвердили, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.
ОСОБА_1 зареєструвала право власності на належну їй частку будинку, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Інвентарна справа додається).
Отже, у результаті вказаних дій дарувальником ОСОБА_3 було втрачено, а обдарованою ОСОБА_1 безоплатно набуто право власності на частину квартири.
Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 756/6516/16-ц.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 88 років, що стверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 18.03.2021 р (а.с.10).
За життя дарувальник ОСОБА_3 не оспорював укладений ним в користь дочки - ОСОБА_1 договір дарування 60/100 часток будинку по АДРЕСА_1 .
Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 мав намір розпорядитися належною йому часткою 60/100 будинковолодіння в користь ОСОБА_2 , так як 30.05.2018 р уклав заповіт в його користь на все належне йому майно, суд знаходить безпідставними, так як наявність заповіту не позбавляло права заповідача розпорядитися всім або частиною визначеного у заповіті майна після підписання заповіту, у інший спосіб, в тому числі подарувати його.
Відповідно до ч. 4 ст. 1236 ЦК України чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт..
Отже, заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Особливістю спадкування за заповітом є те, що спадкоємець отримує у власність майно лише після смерті спадкодавця. Після складення заповіту, особа й надалі залишається власником свого майна та може вільно ним розпоряджатися.
Тому суд знаходить безпідставними твердження позивача про те, що волевиявлення ОСОБА_3 було спрямоване лише на передачу всього майна ОСОБА_2 .
Посилання в позові на незадовільний стан здоров`я та похилий вік дарувальника ОСОБА_3 суд не приймає до уваги як підставу для визнання договору недійсним, оскільки на момент укладення договору ОСОБА_3 мав повну цивільну дієздатність, його дієздатність обмежена не була. До того ж, в своїх поясненнях відповідач ОСОБА_1 стверджувала, що до дня своєї смерті батько ОСОБА_3 , незважаючи на похилий вік, самостійно здійснював за собою догляд, сторонньої допомоги не потребував, вмів користуватися мобільним телефоном, був адекватним, що також свідчить про те, що перед підписанням оспорюваного договору він міг прочитати його зміст та відповідно зрозуміти суть.
Судом досліджені також медичні картки ОСОБА_3 , з яких вбачається, що у 2010 р він перебував на стаціонарному лікуванні у Славутській ЦРЛ з діагнозом: поперековий радикуліт (медична карта додається); з 28.08.2018 р по 17.09.2018 р перебував на лікуванні у Хмельницькому обласному госпіталі ветеранів війни в урологічному відділенні (медична карта та виписний епікриз додаються).
Виявлені у ОСОБА_3 захворювання не могли впливати на його здатність усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач не надав суду докази, що вказували б на неспроможність ОСОБА_3 в момент укладення оспорюваного договору дарування частини будинковолодіння в користь своєї дочки ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії чи давати їм звіт .
Ураховуючи зазначене, посилання позивача на те, що спірний договір дарування укладений ОСОБА_3 всупереч його волі, оскільки він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, а тому договір дарування має ознаки недійсності, є необґрунтованими.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до п.9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 4-13, 17, 18, 76, 81, 140, 158, 263, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 6, 11, 15, 16, 203, 215, 235, 626, 628, 638, 655, 717 ЦК України, суд
Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування 60/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 від 04 липня 2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Славутського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій Вірою Ярославівною та зареєстрованого в реєстрі за № 1635, третя особа, яка не заявляє самостіних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій Віра Ярославівна.
Скасувати заходи забезпечення позову, а саме: скасувати арешт на 60/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , накладений ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 липня 2021 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційнорї скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
Протягом десяти днів з дня проголошення судом буде виготовлений повний текст рішення.
Головуючий суддя Зеленська В.І.