Справа № 697/40/22
Провадження № 2/697/152/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.

за участю секретаря судового засідання Десятник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини посилаючись на те, що 06.07.2016 сторони зареєстрували шлюб у Канівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Під час шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. За досить довгий період та і на теперішній час матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає, незважаючи на неодноразові її звернення. Відповідач цілком здоровий та працездатний, має стабільний дохід у вигляді грошових коштів. Відповідач працює у Відділі поліції № 1 Черкаського районного управління поліції ГУНП у Черкаській області та отримує стабільний дохід. Непрацездатних батьків відповідач не має, аліментів нікому не платить, тому він має змогу сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною вісімнадцяти років.

31.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача, викладені в позовній заяві, не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та заперечує проти їх задоволення. Відзив мотивує тим, що він разом з ОСОБА_1 , їх спільною донькою ОСОБА_3 , а також падчеркою ОСОБА_4 (донька позивача від попереднього шлюбу) проживали разом за однією адресою. З моменту укладення шлюбу вони весь час, тобто протягом останніх п`яти з половиною років, проживали однією сім`єю, вели спільний побут і займалися спільною організацією їх сімейного життя. За усною домовленістю з позивачем між ними існувала згода щодо розподілу сімейних витрат, а саме: ним забезпечувалось покриття витрат, пов`язаних із обслуговуванням їхнього житла, що складались із оплати комунальних послуг (у повному обсязі), покриття ремонтних робіт в квартирі у повному обсязі (оскільки з 2016 року і по теперішній час в квартирі велись капітальні ремонтні роботи, із заміною побутової техніки та меблів), оплати орендної плати за тимчасово винаймане житло (на певний період, на час проведення ремонтних робіт у квартирі). Крім того, ним також протягом вказаного періоду здійснювалось часткове забезпечення сім`ї продовольчими та іншими товарами. Забезпечення дитини (а також інших членів їхньої сім`ї) житлом, створення належних і комфортних умов проживання, забезпечення можливостями користуватися всіма видами комунальних послуг є невід`ємною частиною «піклування» як про дитину, так і про інших членів родини. Тому твердження позивача про те, що вона повністю забезпечує утримання спільної дитини є необґрунтованими і такими, що не відповідають дійсності. Натомість, за усною домовленістю між сторонами позивач забезпечувала (в більшій мірі) родину продовольчими товарами та товарами, необхідними в побуті, оскільки сама працює продавцем продовольчих товарів в магазині і ця «функція» розподілу сімейних витрат була для неї співмірною з її можливостями (у т.ч. фінансовими). Крім того, він здійснював забезпечення родини продовольчими товарами (як з магазинів так і шляхом привезення сільськогосподарської продукції від його батьків, які проживають в с. Гельмязів Золотоніського району, купував ліки, коли хворіла дитина. Також він кожного дня спілкується з своєю дитиною, знає про її інтереси і захоплення, завжди володіє інформацією щодо стану її здоров`я та інших обставин життя. Всі ці обставини існували на час подання позову, а тому підстав для подання позову не існувало. Відповідач просить також врахувати, що незважаючи на його стабільний дохід у вигляді заробітної плати за основним місцем роботи, станом на сьогоднішній день він має перед двома фінансовими установами боргові зобов`язання близько 50000,00 грн., які виникли у зв`язку з проведенням за місцем їх проживання ремонтних робіт. Щомісячно з його заробітної плати здійснюється обов`язковий платіж, який складає близько 9000,00 грн. Орієнтовний термін погашення його фінансових зобов`язань перед банківськими установами становить квітень/травень 2022 року. Відповідач зазначає, що підставою стягнення аліментів з батьків є невиконання обов`язку щодо утримання дитини. Позивачем не додано жодного доказу про невиконання Відповідачем свого обов`язку щодо утримання дитини. Відповідача як батька не потрібно зобов`язувати через суд утримувати та піклуватися про свою дитину, оскільки він не ухиляється від цього обов`язку, який є найголовнішим для Відповідача і без рішення суду. Просить відмовити в задоволенні позову.

04.02.2022 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що за рішенням суду аліменти присуджуються у твердій сумі чи у частці від доходу за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідач фактично підтверджує про припинення між сторонами сімейних стосунків. Дитину потрібно забезпечувати харчуванням, одягом, іншими речами домашнього вжитку, іграшками, ліками, речами, що сприяють інтелектуальному та фізичному розвитку. Однак відповідач надав лише копії квитанцій про оплату комунальних послуг за 2021 рік, не підтвердивши доказами інші свої твердження. Наявність боргових зобов`язань відповідача та придбання меблів не є доказом утримання дитини. Просить позов задовольнити.

14.02.2022 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому позивачем не оспорюються обставини щодо утримання відповідачем дитини, крім придбання меблів. Натомість позивачем не додано жодного доказу на підтвердження своїх доводів, а підстав стверджувати про ухилення відповідача від обов`язку утримувати свою дитину немає. Оскільки Відповідач добровільно виконує обов`язки щодо утримання дитини, це є підставою для відмови в задоволенні позову про примусове стягнення аліментів.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Бовшика М.Ю.

Представник позивача адвокат Бовшик М.Ю. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надходило. До суду надійшла заява Відповідача, в якій зазначено, що позовна заява не містить беззаперечних доказів про те, що лише позивач несе витрати на утримання спільної дитини. Також в порушення вимог ст. 181 СК України позивачем не надано жодного доказу того, що дитина проживає спільно з нею.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, заяви по суті справи, пояснення сторін, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

На час подання позову дитина проживала разом з позивачем та відповідачем (а.с.9).

Між батьками виник спір з приводу участі батька в утриманні дитини.

Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Крім того, згідно з ч.1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання.

Згідно з положеннями статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 179 Сімейного кодексуУкраїни передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, тим більше, при захисті одного з основних прав дитини права на утримання.

Судом встановлено, що відповідач добровільно надає кошти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , проте домовленості щодо розміру, порядку та способу виконання обов`язку утримання дитини у відповідності до ст. 181 Сімейного кодексу України між сторонами не досягнуто.

З огляду на чинне законодавство, оцінивши аргументи сторін, суд дійшов висновку, що інтереси дитини мають превалювати над інтересами її батьків, а неузгодженості між ними щодо аліментних обов`язків не повинні порушувати права дитини на гармонійний фізичний та духовний розвиток, достатнє та постійне утримання до її повноліття.

Враховуючи матеріальне становище відповідача, його стан здоров`я та відсутність у нього інших дітей чи інших утриманців, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Саме такий розмір аліментів має забезпечити право малолітньої ОСОБА_3 на рівень життя, необхідний для її належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Тому стягнення аліментів необхідно розпочати з 11.01.2022 - дня звернення позивача до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів.

Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн. на користь держави, від сплати якого звільнений позивач.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне:

Відповідно ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч.4 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем заявлено до стягнення 2000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Так, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що ОСОБА_1 скористалася своїм правом на правову допомогу, та уклала договір з адвокатом, в якому зазначено обсяг та форми надання правової допомоги та визначено, що година робочого часу адвоката складає 2000,00 грн.

Як вбачається з детального опису робіт виконаних адвокатом та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 10.01.2022, було надано правову допомогу наступного характеру:

- консультація правового характеру з використанням юридичної літератури, нормативно правових документів та реєстру судових рішень 15 хв. 500,00 грн.;

- вивчення та надання правової оцінки письмовим документам поданих адвокату клієнтом 5 хв. 167,00 грн.;

- підготовка позовної заяви та письмових доказів до позовної заяви 40 хв. 1333,00 грн.

Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.01.2022, ОСОБА_1 оплатила 2000,00 грн. згідно договору.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості, та у відповідності до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають підтверджені витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.01.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий Л . О . Колісник