УХВАЛА

05 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/8751/15

провадження № 22-ц/4809/189/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

за участі секретаря Савченко Н. В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Управління комунальної власності Кропивницької міської ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2016 року у складі судді Циганаш І. А. і

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради та просив встановити факт, що має юридичне значення про те, що в період з 2005 року і до дня смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , він постійно проживав разом із нею однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , а після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 зазначав, що відповідно до ст. 1264 ЦК України він являється спадкоємцем четвертої черги за законом, так як проживав разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з квітня 2005 року.

Для належного оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_2 необхідно було надати нотаріусу доказ того, що він дійсно відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом, у зв`язку з чим зазначений факт необхідно встановити у судовому порядку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2016 року вимоги ОСОБА_2 до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу задоволено у повному обсязі.

Встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квітня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднесено за рахунок заявника ОСОБА_2 .

Рішення суду мотивоване тим, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що ОСОБА_2 дійсно проживав більше п`яти років однією сім`єю з ОСОБА_4 , вели спільне господарство, проживали разом, мали спільний бюджет.

Оскільки, від встановлення факту проживання однією сім`єю між ОСОБА_2 і померлою ОСОБА_4 залежить виникнення майнових прав та обов`язків заявника, а у іншому порядку встановити вказаний юридичний факт неможливо, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, та допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 зазначає, що судом першої інстанції ухвалено рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу через три місяці після смерті його сестри ОСОБА_4 та за три місяці до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, передбаченого ст. 1270 ЦК України.

При цьому, ОСОБА_2 приховав факт наявності у померлої братів та сестер, незважаючи на те, що неодноразово спілкувався з ними та просив дозволу тимчасово пожити у спадковому будинку.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції належним чином не з`ясував факт наявності інших спадкоємців та не витребував з нотаріальної контори інформацію про коло спадкоємців, внаслідок чого зробив передчасний висновок.

ОСОБА_3 також вважає, що не відповідає дійсності висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 без шлюбу, адже судом було надано неналежну оцінку наявним у справі доказам та показам свідків, які є суперечливими.

Крім того, ОСОБА_2 не міг проживати з ОСОБА_4 однією сім`єю, так як він проживав у зареєстрованому шлюбі зі своєю дружиною по день її смерті до 2013 року.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 квітня 2022 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 як правонаступника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Телевна Л. І., яка представляє інтереси ОСОБА_3 , підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , та представник Управління власності та приватизації комунального майна Кропивницької міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд визнав причини неявки неповажними та вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, щобудинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26 січня 1989 року належить ОСОБА_4 .

З копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , виданого 12 грудня 2015 року Міським відділом по державній реєстрації смертей Кіровоградського міського управління юстиції вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки квартального комітету № 20 Ленінського району м. Кіровограда від 24.12.2015 за № 448 вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вказаною адресою проживала дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали разом та вели спільне господарство до дня смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_2 проживає та зареєстрований за вказаною адресою з 19.04.2005.

З договору № 244 побутового підряду від 27 жовтня 2015 року вбачається, що гр. ОСОБА_2 замовив у ПП ОСОБА_5 виготовлення та встановлення металопластикових виробів для будинку АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , являються ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

19 вересня 2009 року гр. ОСОБА_8 зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_6 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 .

12 грудня 2015 року гр. ОСОБА_1 видано свідоцтво про поховання ОСОБА_4 .

Допитані в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснили, що являються сусідами заявника, підтвердили факт проживання однією сім`єю з 2005 року без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства ОСОБА_2 з померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначили, що померла ОСОБА_4 дітей не має.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Подібна норма міститься у частині першій статті 17 ЦПК України.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

ЦПК України передбачено необхідність з`ясування апеляційним судом питання про те, чи вирішено оскаржуваним рішенням місцевого суду питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або у судовому рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи.

В такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15 травня 2020 року у справі № 904/897/19.

Подаючи до суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_2 , звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, приховав факт наявності у померлої братів та сестер, а суд першої інстанції належним чином не з`ясував факт наявності інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1264 ЦК України).

Відповідно до ч. ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2015 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4).

ОСОБА_4 на праві власності належав будинок, розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на житловий будинок від 26 січня 1989 року (а. с. 5).

Після смерті ОСОБА_4 вказаний житловий будинок було успадковано ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 липня 2016 року (а. с. 69 на звороті).

Після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначений будинок було успадковано ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідотува про право на спадщину за законом від 15 жовтня 2020 року (а. с. 111 на звороті).

Даних про те, що ОСОБА_3 у встановленому законодавством порядку звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , матеріали справи на містять.

Крім того, постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 серпня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, відмовлено.

Компенсовано ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 2 689,40 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (а. с. 115-120).

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 більше ніж на три роки, не довівши при цьому обставин, які створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача для подання такої заяви.

З аналізу викладеного вбачається, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіа та жінки без реєстрації шлюбу та ухвалення оскаржуваного рішення, ОСОБА_13 у встановленому законом порядку не прийняв спадщину, а тому відсутні підстави для вважати, що під час ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2016 року вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що рішенням суду першої інстанції порушуються права чи інтереси останнього.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на те, що оскаржуваним рішенням суду питання про права та обов`язки ОСОБА_3 не вирішувалися, суд дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, необхідно закрити.

Керуючись ст. ст. 353, 362 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 березня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до Управління власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 09.05.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко