справа № 461/1980/17
провадження № 61-2659св21
судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Мартєва С. Ю. при розгляді у порядку спрощеного позовного провадження касаційної скарги адвоката Вовчака Андрія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року Львівська міська рада звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Загвойської Н. І., ОСОБА_1 , треті особи: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_2 , Львівське комунальне підприємство «Центральне», фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.
Львівська міська рада є законним власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки станом на час прийняття приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н. І., 18 жовтня 2016 року рішення про державну реєстрацію за відповідачем прав та їх обтяжень жодних документів, які підтверджували б право власності на вищезгадані нежитлові приміщення, не існувало.
Стверджує, що реєстраційне посвідчення, видане 12 січня 1998 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, та розпорядження від 24 грудня 1997 року № 234, видане Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради первинному власнику Приватному підприємству «Авто-Люкс-Сервіс» (далі - ПП «Авто-Люкс-Сервіс»), які були підставою для вибуття з володіння Львівської міської ради, не існували взагалі.
Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_1 спірних нежитлових приміщень порушує права позивача, оскільки рішення про передачу у власність ОСОБА_1 зазначених нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , не приймалось, отже, Львівську міську раду обмежено в праві вільно володіти, розпоряджатись та користуватись комунальним майном та земельною ділянкою, на якій розташоване спірне майно.

Просила витребувати в ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівського міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м, загальна площа 30,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати повернути зазначене майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м, загальна площа 30,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н. І.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Галицький районний суд м. Львова рішенням від 16 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовив.

Арешт, накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07 серпня 2017 року на нежитлові приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м, загальна площа 30,2 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, за адресою АДРЕСА_1 , належне на праві приватної власності ОСОБА_1 , скасував.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що права та інтереси позивача порушені, оскільки майно, яке належало територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності вибуло поза волею власника, що надає підстави для застосування положень частини третьої статті 388 ЦК України.

Проте, у справі міститься запит Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 31 жовтня 2009 року № 2302/5818, яким з`ясовувалось, чи у зв`язку з відчуженням нежитлових приміщень проводилась реєстрація права власності за рядом приміщень, зокрема на АДРЕСА_1 , які складаються з приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м на праві власності за ПП «Авто-Люкс-Сервіс».

Вважав, що, формуючи цей запит, Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради було обізнане про те, що нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 , що складається з приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м, на праві власності належить ПП «Авто-Люкс-Сервіс».

Зазначав, що позивач станом на 31 жовтня 2009 року був обізнаний про порушення свого права та зобов`язаний був про таку обставину дізнатися.

Дійшов висновку, що позовна давність за вимогою про витребування спірного майна закінчилася 01 листопада 2012 року.

Констатував, що позивач звернувся до суду з позовом про витребування зазначеного нежитлового приміщення з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації 16 березня 2017 року, отже, з пропуском позовної давності.

Вважав, що у справі також йде мова про події, що мали місце в далекому минулому, оскільки розпорядження № 90 прийнято ще в 1996 році. Таким чином, абсолютно ймовірним є факт втрати цього розпорядження, спотворення відомостей, зазначених у ньому у зв`язку з давністю формування цього документа та об`єктивною фізичною зношеністю, неможливістю реально оцінити відомості та дані, що є важливими для вирішення справи по суті.

Зазначив, що інші докази у цій справі, оцінка судом аргументів та доводів сторін дають можливість суду дійти обґрунтованого висновку, що відповідач законно набув право власності на спірне нежитлове приміщення, отже, позовні вимоги Львівської міської ради не можуть бути задоволені як з підстав застосування норм матеріального права, так і з підстав порушення позивачем норм процесуального права, зокрема пропуску позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

На рішення місцевого суду Львівська міська рада та Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради подали апеляційні скарги.

Львівський апеляційний суд постановою від 24 грудня 2020 року апеляційні скарги Львівської міської ради і Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задовольнив.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов Львівської міської ради задовольнив.

Витребував в ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м, загальна площа 30,2 кв. м, на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Зобов`язав повернути нежитлові приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м, загальна площа 30,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за актом приймання-передачі територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

Скасував державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м, загальна площа 30,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н. І. (індексний номер: 32082156 від 27 жовтня 2016 року, форма власності: приватна, розмір частки: 1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірні нежитлові приміщення належать територіальній громаді м. Львова, яка свою волю на їх вибуття не давала, тому позов про витребування цього нерухомого майна від останнього його набувача є обґрунтованим, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Апеляційний суд вважав вимогу про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові приміщення площею 19,7 кв. м та приміщення під індексом 16-1 площею 10,5 кв. м, загальна площа 30,2 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, також обґрунтованою.

Виходив з того, що право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника, отже, положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 ЦК України не застосовується.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 3-604гс-16 та у постанові Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року.

Вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск Львівською міською радою позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2021 року адвокат Вовчак А. В. в інтересах ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження зазначив неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування статей 261, 387, 388 ЦК України, статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у подібних правовідносинах, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 02 листопада 2019 року у справі № 48/340, постановах Верховного Суду України: від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089цс15, від 22 червня 2017 року у справі № 6-1047цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційну скаргу представник ОСОБА_1 мотивував тим, що позивач одночасно в своєму позові заявляє і вимогу про витребування майна з чужого незаконного володіння, і вимогу про скасування державної реєстрації права власності, проте остання вимога є неналежним способом захисту прав позивача.

Разом з тим до позовних вимог про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки, що підтверджується судовою практикою Верховного Суду.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що в цьому разі мало місце надмірне втручання у власність добросовісного набувача.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 20 жовтня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: 813, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н. І. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 17019368 від 21 жовтня 2016 року та вказане нежитлове приміщення перейшло у власність ОСОБА_2

26 жовтня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу (посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н. І. за реєстровим номером 839) право власності на нежитлові приміщення загальною площею 30,2 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 32082156 від 27 жовтня 2016 року) за адресою: АДРЕСА_1 , набув ОСОБА_1 .

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог стверджує, що розпорядження від 24 грудня 1997 року № 234 видане Галицькою районною державною адміністрацією Львівської міської ради, як підстава вибуття з володіння Львівської міської ради спірного нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не існувало апріорі.

18 жовтня 2016 року на підставі розпорядження від 24 грудня 1997 року № 234 виданого Галицькою районною державною адміністрацією, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 31912134 щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за ПП «Авто-Люкс-Сервіс».

Державна реєстрація прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за ПП «Авто-Люкс-Сервіс» здійснювалася на підставі розпорядження від 24 грудня 1997 року № 234 виданого Галицькою районною державною адміністрацією проведена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Загвойською Н. І.

Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

Підставою для відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування статей 261, 387, 388 ЦК України, статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у подібних правовідносинах, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 02 листопада 2019 року у справі № 48/340, постановах Верховного Суду України: від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089цс15, від 22 червня 2017 року у справі № 6-1047цс17).

Короткий зміст постанови Верховного Суду

Постановою від 11 серпня 2022 року Верховний Суд касаційну скаргу адвоката Вовчака А. В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнив частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Львівської міської ради про скасування державної реєстрації права власності скасував.

У задоволенні позову Львівської міської ради про скасування державної реєстрації права власності відмовив.

Постанову Львівського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Львівської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння скасував, справу в цій частині направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Із законністю і обґрунтованістю постанови суду касаційної інстанції по суті справи погоджуюсь у повному обсязі.

Між тим, не згодний із редакцією абзацу другого резолютивної частини постанови щодо скасування рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог Львівської міської ради про скасування державної реєстрації права власності.

По перше, на рішення суду першої інстанції у справі касаційна скарга не подавалася, касаційне провадження з його перегляду не відкривалося, отже воно не було предметом перегляду суду касаційної інстанції.

По друге, скасування постанови Львівського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог Львівської міської ради про скасування державної реєстрації права власності і постановлення судом касаційної інстанції свого рішення у справі у цієї частині не відновлює автоматично дію рішення місцевого суду про вирішення заявлених вимог у цієї частині.

За таких обставин зазначення у абзаці другому резолютивної частини постанови суду касаційної інстанції про скасування рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог Львівської міської ради про скасування державної реєстрації права власності вважаю невиправданим, зайвим та надмірним.

Суддя С. Ю. Мартєв