ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7072/21 Номер провадження 22-ц/814/2449/22Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський домобудівельний комбінат»

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 31 березня 2022 року, постановлене суддею Шаповал Т.В.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський домобудівельний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

15.12.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що наказом ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» від 21.05.2019 №54-к прийнятий на роботу інженером з охорони праці та звільнений з посади наказом від 03.03.2021 №20-к на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23.09.2021 (справа №552/1315/21) наказ про звільнення та застосовані заходи дисциплінарного стягнення, які йому передували, визнано незаконними та скасовано, а його поновлено на посаді з виплатою заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на загальну суму 194 750,98 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі виконано відповідачем 24.09.2021, а 01.10.2021 наказом №55-к його звільнено з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. Таким чином після поновлення на роботі він пропрацював 6 робочих дні із середньоденною заробітною платою 769,23 грн., заявляючи до стягнення за вказаний період заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 4 615,38 грн.

Незважаючи на наявну заборгованість за рішенням суду, на момент звільнення, остання виплачена не була, у зв`язку із чим позивач пред`явив виконавчі документи до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. Як наслідок, відкрито виконавчі провадження, об`єднані у ЗВП №67350362, яке було закінчено лише 11.11.2021, із підстав фактичного виконання судового рішення.

Враховуючи протиправність дій роботодавця із невиплати належної йому заробітної плати, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи із 11.10.2021 (включно) до моменту фактичного розрахунку, а також 30 000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої порушенням його конституційних гарантій на оплату праці.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 31.03.2022 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 4 615,38 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 49 250,53 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., 3 500,00 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 908,00 грн., а всього 63 273,91 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідач не розрахувався із позивачем при звільненні, чим порушив його право на отримання оплати праці, яке підлягає захисту, шляхом стягнення на користь працівника заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, заявленому позивачем до стягнення та не спростованого відповідачем.

Установивши порушення відповідачем трудових прав позивача, районний суд дійшов висновку про підставність відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., що відповідатиме критеріям розумності та співмірності. Доказів на обґрунтування моральної шкоди у більшому розмірі позивач суду не надав.

Відповідач оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ухваливши до стягнення в цій частині 703,38 грн., та зменшивши розмір правничих витрат. У стягненні моральної шкоди просить відмовити. В частині стягнення заборгованості по заробітній платі відповідачем рішення не оскаржується.

Вважає визначену судом суму середнього заробітку позивача за час затримки виплати заробітної плати при звільнення не співмірною із розміром пов`язаних із затримкою розрахунку майнових втрат працівника, які мають обраховуватися на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки в річному обчисленні за кредитами, наданим домашнім господарствам. Застосування такого розрахунку при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019, яку відповідач просить застосувати до спірних правовідносин.

Наводить власний розрахунок заборгованості, виходячи із розміру несвоєчасно виплаченої заробітної плати при звільненні (4 615,38 грн.) та середньозваженої процентної ставки в річному обчисленні за новими кредитами домашнім господарствам за цільовим спрямуванням за період 11.10.2021-31.03.2022 (жовтень 26,0%, листопад 28,3%, грудень 30,5%, січень 33,5%, лютий 35,5%, березень 29,0%).

Вважає недоведеним факт спричинення моральної шкоди, її розміру та наявності причинно-наслідкового зв`язку із діями відповідача.

Заперечує розмір правничих витрат, постановлених до стягнення, оскільки вони не відповідають критеріям складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. На думку відповідача, відшкодування витрат на правничу допомогу має становити не більше 1 000,00 грн.

17.08.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив представника позивача адвоката Павлюка І.О. про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23.09.2021 (справа №552/1315/21) задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» від 10.02.2021 «Про оголошення ОСОБА_1 догани».

Визнано незаконним та скасовано наказ ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» №30-к від 03.03.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера з охорони праці ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат».

Стягнуто із ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 87 058,78 грн., із проведенням відповідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Стягнуто із ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період 03.03.2021 по 23.09.2021, із урахуванням того, що його середня заробітна плата складає 769,23 грн.

Стягнуто із ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

Стягнуто із ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 12 500,00 грн.

Стягнуто із ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 3 632,00 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання./а.с.26-31/.

Наказом ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» від 24.09.2021 №10 ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера з охорони праці, згідно рішення Київського районного суду м.Полтави від 29.03.2021 по справі №552/1315/21, із 03.03.2021./а.с.4/

Наказом ТОВ «Полтавський домобудівельний комбінат» від 01.10.2021 №55-к ОСОБА_1 , інженера з охорони праці звільнено 01.10.2021 за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України./а.с.5/

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 11.11.2021 ВП №67341170, ВП №67340830 примусове виконання виконавчих листів №552/1315/21 закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»./а.с.10-11,12-13/

Частково задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із підстав доведеності порушеного права позивача, яке підлягає захисту та стягненню з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, судом взято до уваги розмір середньоденного заробітку, що склав 413,87 грн. х 119 робочих дні, за період із 11.10.2021 по 31.03.2022. Такий розрахунок відповідачем не спростовано.

Установивши порушення відповідачем трудових прав позивача, районний суд дійшов висновку про підставність відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн., що відповідатиме критеріям розумності та співмірності. Доказів на обґрунтування моральної шкоди у більшому розмірі позивач суду не надав.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із судовим рішенням та переоцінки доказів на власну користь.

Відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що усі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при не виконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Порушення законних прав працівника, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, за правилами ст.237-1 КЗпП України є підставою відшкодування на його користь роботодавцем моральної шкоди.

Із огляду на викладене, колегія суддів, переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, погоджується із висновком суду першої інстанції щодо підставності позовних вимог, стягнення середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні та не вбачає підстав для зменшення його розміру, як підстав для відмови у відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та зводяться до цитування постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019, висновки якої зумовлені іншими фактичними обставинами, де позивач звернувся в суд із позовом більше ніж через 6 років після звільнення з роботи, а очевидна неспівмірність суми компенсації позивачу за роботу у вихідні дні (3 443,88 грн.) більш ніж у сто разів менша ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (419 005,39 грн.), до того ж між сторонами наявний спір про підстави оплати праці у вихідні дні.

У спірних правовідносинах між сторонами відсутній спір щодо розміру заборгованості та підстав її стягнення, а тривалість періоду затримки розрахунку при звільненні зумовлена не поведінкою позивача, який у 3-х місячний термін після звільнення звернувся в суд із цим позовом, а винною бездіяльністю роботодавця, який станом на 31.03.2022 (дата постановлення рішення) заборгованість по заробітній платі не виплатив.

При цьому колегія суддів приймає до увагу, що метою законодавчого регулювання (ст.ст.116,117 КЗпП України) є захист майнових прав працівника у зв`язку із його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Разом із цим порушення прав позивача на оплату праці не припинено до цього часу (17.08.2022) заборгованість по заробітній платі йому не виплачена, про що він зазначає у відзиві на апеляційну скаргу.

Інших доводів, із якими відповідач пов`язує підстави зменшення суми середнього заробітку позивача за час затримки виплати заробітної плати при звільнення, апеляційна скарга не містить, а наведений ним розрахунок заборгованості ґрунтується на обставинах справи №761/9584/15-ц, які є відмінними від спірних, а тому врахуванню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність факту спричинення моральної шкоди, її розміру та наявності причинно-наслідкового зв`язку із діями відповідача, апеляційний суд відхиляє. Оскільки судом встановлено та не спростовано відповідачем факт порушення відповідачем законних прав позивача на отримання оплати праці, що в розумінні статтею 237-1 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

При цьому сам факт порушення трудових прав та необхідність їх захисту в суді, а також тривалість порушеного права, яке наразі не відновлено, доводить, що позивач прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, а неправомірна поведінка відповідача спричиняє саме негативні емоції, які впливають на втрату нормальних життєвих зв`язків, отже спричиняють моральні страждання. Характер таких страждань правильно врахований судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, який не спростований відповідачем та відповідає критеріям розумності і співмірності.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність розміру правничих витрат складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, колегія суддів відхиляє, як такі, що спростовуються наявними у справі доказами, а складність справи врахована районним судом при визначені розміру витрат, постановленого до стягнення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавський домобудівельний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 31 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак