Справа № 185/5056/21
Провадження № 2/185/240/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 травня 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.
з участю секретаря судового засідання Таран Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
23 червня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позивач посилається на те, що ОСОБА_1 поручився за виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № DNQ0G200000181 від 11 вересня 2007 року.
Позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував свої зобов`язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 19 квітня 2021 року складає 25 534,95 доларів США, у тому числі: 2185,71 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 5550,59 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 999,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 16 799,05 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
15 липня 2021 року на адресу суду надійшли відомості ГУ ДМС у Дніпропетровській області, згідно яких ОСОБА_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. Тому підсудність справи визначається за останнім відомим місцем проживання відповідача.
У судове засідання сторони не з`явились.
У позовній заяві зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та ухвалення судом заочного рішення у разі неявки у судове засідання відповідача.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, причина неявки невідома. Відзиву на позов не надійшло. Тому суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів відповідно до положень статті 280 ЦПК України.
З матеріалів справи видно, що 11 вересня 2007 року між позичальником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № DNQ0G200000181, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 3400 доларів США на строк з 11 вересня 2007 року по 11 вересня 2027 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит зі сплатою процентів, винагороди та комісії шляхом надання щомісячного платежу в сумі 44,63 доларів США (а.с.12-14).
11 вересня 2007 року між поручителем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № DNQ0G200000181, предметом якого є надання поруки ОСОБА_1 перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором (а.с.16).
Позивачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № DNQ0G200000181 станом на 19 квітня 2021 року (а.с.5-8).
При цьому позивачем не надано первинних документів, за якими обліковується заборгованість за кредитом, не надано виписки з рахунку з відображенням операцій, які проводились за даним рахунком, отже позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру заборгованості, перевірити нараховані суми боргу неможливо.
Як передбачено частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховним Судом у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц зроблені наступні висновки.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Позивачем не надано суду таких доказів, таким чином розмір заборгованості позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором належним чином не підтверджується. Тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати по справі слід покласти на позивача.
Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд
Відмовити повністю у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Судові витрати по справі покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

-Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 01001 місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, ,

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя У.М. Болдирєва