Справа № 347/2298/21
Провадження № 2/347/102/22
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду

05.08.2022 року Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Драч Д.С.,

за участі секретаря Борисової О.М.,

представників позивачів:

прокурора Лукашенка А.А.,

представника ОДА Ігнатенка О.Ю.,

представника відповідача Неште А.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Косів Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської ОДА, Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа без самостійних вимог: Косівське РП «Райагроліс» до ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок,

в с т а н о в и в :

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської ОДА, Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа без самостійних вимог: Косівське РП «Райагроліс» до ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок.

14.12.2021 року поштовим зв`язком до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, яке мотивоване тим, що при подачі позову до суду прокурором не було наведено належне обґрунтування для звернення до суду в інтересах Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Яблунівської селищної ради, не надано доказів того, що про порушення прав держави їм було відомо і, не зважаючи на це Івано-Франківська обласна державна адміністрація та Яблунівська селищна рада це не зробили у розумний строк; прокурор не обґрунтував наявності визначених законодавством підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема не довів, що компетентний орган, якого прокурор зазначив як позивача, не здійснює своїх повноважень щодо захисту інтересів держави. Наразі, прокурор не звернувся до компетентного органу - Яблунівської селищної ради та Івано-Франківської обласної державної адміністрації до подання даного позову до суду, позбавив їх можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Звідси, є передчасним твердження прокурора про бездіяльність Яблунівської селищної ради та Івано-Франківської обласної державної адміністрації щодо визначеного прокурором порушення інтересів держави.

У підготовчому засіданні представник відповідача Неште А.І. підтримала подане позивачем клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що прокурор вправі представляти інтереси лише органів виконавчої влади. Позов мотивований вибуттям майна із власності територіальної громади, а не держави, тому Яблунівська селищна рада як орган місцевого самоврядування є неналежним позивачем у цій справі і представництво її інтересів прокурором безпідставне. Івано-Франківська ОДА не може бути позивачем у цій справі, адже вона не є розпорядником спірних земельних ділянок, які відносяться до комунальної власності.

Прокурор Лукашенко А.А. заперечив проти даного клопотання, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, мотивуючи викладеним у позові обґрунтуванням представництва ним інтересів позивачів, зокрема тим, що в межах кримінального провадження доведено факт незаконного вибуття земельних ділянок із власності держави (органу місцевого самоврядування, який діє в інтересах та на виконання функцій держави), позивачі не вживали заходів для повернення державі незаконно вибулих земельних ділянок, тому прокурором було подано цей позов з метою захисту інтересів держави.

За приписами частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності осіб, що не з`явились в підготовче судове засідання.

Заслухавши учасників справи, оглянувши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частин 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Верховний Суд зазначає, що системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманими від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 Господарського процесуального кодексу України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки: «Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, від 15 січня 2009 року, пункт 35).

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 уточнила свої висновки, зроблені у постановах: від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

При цьому, прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави.

Оглянувши матеріали даної справи, суд встановив, що про факт порушення земельного законодавства Івано-Франківська ОДА та Яблунівська селищна рада були обізнані тривалий час 2019 року, але з моменту ухвалення рішення Косівського районного суду від 24.09.2020 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 12.01.2021 року і постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2021 року упродовж тривалого періоду часу не вжили заходів щодо самостійного захисту інтересів держави шляхом повернення незаконно вибулих спірних земельних ділянок із власності територіальної громади.

П порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 01.10.2021 року Косівською окружною прокуратурою проінформовано Івано-Франківську обласну державну адміністрацію, Яблунівську селищну раду Косівського району про наявність підстав для представництва органами прокуратури інтересів держави в суді шляхом подання позовної заяви та про те, що Косівською окружною прокуратурою до Косівського районного суду буде пред`явлено позовну заяву в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Яблунівської селищної ради Косівського району до відповідачів: ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином) - визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №418416 від 27.03.2012, ЯЛ №418417 від 27.03.2012, скасування записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку фізичної особи №02524, №02525 та витребування земельних ділянок.

Однак, вказані органи влади належним чином не здійснюють свої повноваження, оскільки станом на момент пред`явлення позову 04.11.2021 року, Івано-Франківська обласна державна адміністрація та Яблунівська селищна рада Косівського району заходів щодо визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування записів про державну реєстрацію актів на право власності на земельну ділянку фізичної особи та витребування земельних ділянок у передбаченому законодавством не вжили, Косівську окружну прокуратуру про вжиті заходи не повідомили.

Враховуючи вищенаведені обставини, що обумовлюють загрозу та порушення інтересів держави та відсутність належного їх захисту з боку органів державної влади та місцевого самоврядування до компетенції яких віднесено відповідні повноваження у вказаних спірних правовідносинах, з метою відшкодування шкоди спричиненої злочином, виникла необхідність у зверненні до суду органів прокуратури з цією позовною заявою, що відповідає приписам ст.23 ЗУ «Про прокуратуру».

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

На думку суду, прокурор, встановивши, що відчуження спірних земельних ділянок відбулося органом місцевого самоврядування в порушення вимог законодавства і вказані дії призвели до порушення прав держави, а орган, який мав би контролювати вказані порушення, фактично самоусунувся, має право звертатися з позовом, який спрямований на захист інтересів держави і свідчить про наявність у прокурора повноважень для представництва інтересів держави у цій справі.

За обставинами спору суд визнає, що участь прокурора у цій справі є виправданою, відповідає інтересам держави, спрямована на захист інтересів держави та не порушує принцип рівності сторін.

Керуючись ст.ст. 257, 259, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

залишити без задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення без розгляду позову Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Івано-Франківської ОДА, Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, третя особа без самостійних вимог: Косівське РП «Райагроліс» до ОСОБА_1 , ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя: Д.С. Драч