Справа № 727/5236/22
Провадження № 4-с/727/11/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Макогон А.А.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шевлякової Марини Іванівни, боржник: ОСОБА_2 , на постанову про закінчення виконавчого провадження та бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою до державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Шевлякової Марини Іванівни, боржник: ОСОБА_2 , на постанову про закінчення виконавчого провадження та бездіяльність державного виконавця.

Посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2011 року по справі №2-12/11, в частині яка залишена без змін рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 04 листопада 2011 року, було ухвалено зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ліквідувати за їх рахунок самочинно забетоновану площадку розміром 25 кв.м. у дворі спільного користування будинку АДРЕСА_1 , відновивши дощоприймач біля стіни квартири АДРЕСА_2 .

На виконання цього рішення в частині зобов`язання боржника ОСОБА_2 видано виконавчий лист від 07 вересня 2012 року № 2-12/2011. Також, на підставі цього виконавчого листа відкрите виконавче провадження ВП № 62957074.

Однак, на думку ОСОБА_1 , вищезазначене рішення суду не виконане до цього часу. Незважаючи на це, виконавче провадження з виконання рішення суду у справі №2-12/2011 було закінчене постановою від 08 червня 2022 року, яка винесена державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Шевляковою Мариною Іванівною. Постанова державного виконавця була винесена з посиланням на п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Зазначена постанова обґрунтована тим, що відповідно до мотивувальної частини постанови Верховного суду, доводи касаційної скарги державного виконавця і встановлені судами фактичні обставини свідчать про те, що державний виконавець повністю виконав рішення суду.

При цьому, на думку ОСОБА_1 рішення суду від 02 серпня 2011 року не виконане, а саме до цього часу не ліквідовано самочинно забетоновану площадку розміром 25 кв.м. у дворі спільного користування будинку АДРЕСА_1 та не відновлено дощоприймач біля стіни квартири АДРЕСА_2 . Вказує на те, що фактично боржник по виконавчому провадженню ОСОБА_3 зніс лише частину самочинно забетонованої площадки, разом з тим, дощоприймач відновлено не було. Вказане підтверджується актом мешканців цього будинку від 13 квітня 2021 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи № 727/3397/21, провадження № 4-с/727/18/21. Дощоприймач, який слід відновити за рішенням суду, замурований під сходами біля квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , що підтверджується листом КП «Чернівціводоканал» від 25 березня 2016 року та викопіюванням з топографічного плану про розташування дощоприймача. Докази того, що вказані сходи були демонтовані, а дощоприймач відновлено, відсутні.

ОСОБА_1 вважає, що посилання державного виконавця в оскаржуваній постанові на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року по справі № 727/4865/15-ц, якою встановлено ліквідування ОСОБА_3 самочинно забетонованої площадки та відновлення дощоприймача, є неспроможними, оскільки вказана ухвала стосується іншого виконавчого провадження № 34373980, за іншим виконавчим документом, та відноситься до зобов`язань іншого боржника ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 .

Вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів, спрямованих на повне та ефективне виконання рішення суду за виконавчим провадженням №62957074. Державний виконавець не виконує рішення суду, а тому його бездіяльність слід визнати неправомірною, а постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62957074 незаконною.

На основі викладеного ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірною (незаконною) та скасувати постанову державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Шевлякової Марини Іванівни від 08 червня 2022 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 62957074 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2012 року № 2-12/2011 року; визнати неправомірною бездіяльність Державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Шевлякової Марини Іванівни щодо не виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2011 року по виконавчому провадженню ВП № 62957074.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав повністю з викладених в ній підстав та просив її задовольнити. Вважає, що державний виконавець невірно трактує відповідну постанову Верховного суду, в якій суд дійшов висновку, що у преюдиційній ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року у справі № 727/4865/15 було встановлено, що покладені на ОСОБА_3 зобов`язання за рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011, фактично виконані, оскільки цим рішенням були покладені зобов`язання, окрім ОСОБА_3 , ще й на боржника ОСОБА_2 , які на даний час не виконані. ОСОБА_1 вважає, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 січня 2022 року у подібній справі № 727/3397/21 за його скаргою до державного виконавця на постанову про закінчення виконавчого провадження та бездіяльність державного виконавця, яка теж є преюдиційною, було встановлено відсутність повного фактичного виконання рішення суду від 02 серпня 2011 року, а тому постанова державного виконавця від 08 червня 2022 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Начальник Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Бушкевич А.В. у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, оскільки на даний час зобов`язання за рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011, фактично виконані, що встановлено у преюдиційній ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року по справі № 727/4865/15, у зв`язку з чим було закінчено відповідне виконавче провадження. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками за рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011, а тому зобов`язання за цим рішенням суду могло бути виконане як самостійно ОСОБА_3 , та і самостійно ОСОБА_2 , або ж ними разом, що відповідає положенням закону, у зв`язку з чим оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження винесено обґрунтовано та з належних на те підстав, а тому дана скарга, на його думку, не підлягає задоволенню.

Крім того, до суду було подано відзив на скаргу, в якому зазначено, що 10 серпня 2020 року ОСОБА_1 повторно було пред`явлено на виконання виконавчий лист № 2- 12/2011, виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці від 07 вересня 2012 року, внаслідок чого 04 вересня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 26 березня 2021 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою, яка зазначена у виконавчому документі, та встановлено, що рішення суду виконано, а саме відсутня самочинно забетонована площадка розміром 25 кв.м. у дворі спільного користування будинку АДРЕСА_1 та відновлено дощоприймач біля стінки квартири АДРЕСА_2 , про що складено акт державного виконавця та здійснена фотофіксація. Також вище наведена обставина підтверджується змістом ухвали № 727/4865/15-ц від 05 квітня 2016 року Шевченківського районного суду м. Чернівці, на підстав якої 29 березня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак, ОСОБА_1 вважає, що рішення суду від 02 серпня 2011 року повністю не було виконане, наголошує на тому, що фактично боржник ОСОБА_3 зніс лише частину самочинно забетонованої площадки для того, щоб зробити видимість виконання рішення суду від 02 серпня 2011 року, дощоприймач не відновлено і він замурований під сходами біля квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . На підставі цього, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою та просив суд визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 62957249 за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2012 року №2-12/2011 року та визнати неправомірною бездіяльність вказаного державного виконавця щодо невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2011 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 липня 2021 року скарга була задоволена частково, визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця від 29 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП №62957249. На зазначену ухвалу суду було подано апеляційну скаргу, яку постановою Чернівецького апеляційного суду залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 липня 2021 року залишено без змін. 19 листопада 2021 року було подано касаційну скаргу, за наслідком вирішення якої постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 727/3399/21 від 23 лютого 2022 року, ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 липня 2021 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасовано та зазначено, що суди попередніх інстанцій у справі, яка переглядалася, не врахували, що обставинам щодо виконання боржником рішення суду вже була надана правова оцінка у преюдиційному судовому рішенні, згідно з якою покладені на ОСОБА_3 зобов`язання рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011 виконані, а тому підстави для визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 29 березня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 62957249, відсутні. Таким чином, встановлені судами фактичні обставини, свідчать про те, що державний виконавець повністю виконав рішення суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, її неявка, згідно положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, не перешкоджає розгляду скарги.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011, крім іншого, зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ліквідувати за їх рахунок самочинно забетоновану площадку, розміром 25 кв. м., у дворі спільного користування будинку АДРЕСА_1 , відновивши дощоприймач біля стіни квартири АДРЕСА_2 , яке у вказаній частині рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 04 листопада 2011 року залишене без змін.

На виконання цього рішення суду видано виконавчий лист від 07 вересня 2012 року № 2-12/2011, на підставі якого державним виконавцем було відкрите виконавче провадження ВП № 62957249.

29 березня 2021 року державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Чернівці Герасимович М.І. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №62957249. Постанова державного виконавця винесена з посиланням на пункт 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Зазначена постанова обґрунтована тим, що з виходом у двір спільного користування будинку АДРЕСА_1 встановлено, що рішення суду виконано, а саме: відсутня самочинно забетонована площадка, розміром 25 кв. м, у дворі спільного користування будинку та відновлено дощоприймач біля стінки квартири АДРЕСА_2 , про що складено акт державного виконавця від 26 березня 2021 року.

Згідно з листа комунального підприємства «Чернівціводоканал» від 25 березня 2016 року при комісійному обстеженні дворової каналізаційної мережі 17 березня 2016 по АДРЕСА_5 виявлено, що у дворі розміщені один каналізаційний колодязь та чотири дощоприймачі, які на момент обстеження працювали справно, та один оглядовий колодязь, замурований під сходами.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року у справі № 727/4865/15, що набрала законної сили, було частково задоволено скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця. Визнано дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції Тодиренчука М. І. щодо примусового виконання рішення апеляційного суду Чернівецької області від 04 листопада 2011 року, яким залишено без змін у частині рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 серпня 2011 року, а саме зобов`язання ОСОБА_3 ліквідувати самочинно забетоновану площадку, розміром 25 кв. м, у дворі спільного користування будинку АДРЕСА_1 , відновивши дощоприймач біля стіни квартири АДРЕСА_2 , - неправомірними із зобов`язанням дотримання при виконанні вищенаведеного рішення суду вимог Глави 4 статей 37, 38 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена ухвала суду в апеляційному порядку не переглядалася.

23 липня 2021 року районним судом у складі учасників справи здійснено огляд двору спільного користування будинку АДРЕСА_1 , та встановлено, що біля стін квартири АДРЕСА_2 знаходиться забетонована площадка і сходи у підвал. На території двору наявні 4 дощоприймачі, у тому числі й той, що знаходиться перед входом у підвал. Також, судом була оглянута земельна ділянка, звільнена від забетонованої площадки. При цьому, державний виконавець та представник заявника рулеткою здійснили заміри, згідно яких довжина земельної ділянки 4 м 42,5 см - до сходів, 4,27 м - ширина між забетонованим покриттям, де квартира АДРЕСА_2 , і забетонованим в`їздом у двір. Таким чином, загалом становить до 20 кв. м, з чим погодились усі учасники судового провадження.

Зазначена обставина стала основною підставою для висновку про відсутність повного фактичного виконання рішення суду від 02 серпня 2011 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс» щодо офіційного тлумачення положень пункту 15 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з положеннями частини першої статті 41, частини п`ятої статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України, статті 115 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини другої статті 2, абзацу шостого пункту 3.7 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу»).

Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 20 частини першої статті 106, частини першої статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У судовому рішенні Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року у справі № 727/4865/15, встановлено, що суд під час проведення окремої процесуальної дії - оглядом на місці із виходом у двір спільного користування будинку АДРЕСА_1 встановив факт ліквідування ОСОБА_3 самочинно забетонованої площадки, розміром біля 25 кв. м, у дворі спільного користування вказаного будинку та відновлення дощоприймача (з наявною на ньому захисною решіткою) біля стіни квартири АДРЕСА_2 , а виявлена під цією площадкою отмостка, розміром 80-90 см, є обов`язковою згідно з ДБН В.2.1-10-2009 «Основи та фундаменти споруд», про що пояснив спеціаліст ОСОБА_5 під час виїзного засідання суду для встановлення факту виконання рішення суду. При цьому будь-яких зауважень, чи заперечень сторони щодо проведення окремої процесуальної дії і щодо відображення її результатів у протоколі не зазначили.

Крім того, фактичне ліквідування самочинно забетонованої площадки, розміром біля 25 кв. м, у дворі спільного користування вказаного спірного будинку підтверджено дослідженими фото-таблицями, виконаними 01 червня 2013 року ОСОБА_3 , а також показами свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили, що на прохання ОСОБА_3 збивали бетонну площадку вручну за допомогою перфоратора та підправили отмостку біля будинку, так як під час демонтажу бетонної площадки ними було виявлено під нею отмостку, розміром 80-90 см.

З огляду на вищевказані обставини суд у преюдиційній ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року у справі № 727/4865/15 дійшов висновку, що покладені на ОСОБА_3 зобов`язання рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011 фактично виконані, проте державним виконавцем у встановленому законом порядку не було зафіксовано здійснення боржником виконання рішення суду, яке виконувалося.

Саме з цих підстав суд у справі № 727/4865/15 частково задовольнив скаргу ОСОБА_3 та визнав дії державного виконавця щодо примусового виконання рішення суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011 неправомірними.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставинам щодо виконання боржником рішення суду вже була надана правова оцінка у преюдиційному судовому рішенні, згідно з якою покладені на ОСОБА_3 зобов`язання рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011, виконані.

Вказана правова позиція у аналогічній справі, стороною в якій був ОСОБА_1 , викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 727/3399/21 від 23 лютого 2022 року.

При цьому, ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, законодавцем визначено, що коли ведеться мова про правові висновки, які є обов`язковими для врахування судами нижчих інстанцій, то йдеться саме про висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені судом касаційної інстанції у своїх рішеннях.

У даному випадку, Верховний суд за тотожних за змістом обставин сформував свою правову позицію, встановивши преюдиційність обставин, які є обов`язковими для суду, який розглядає справу, за яких покладені на ОСОБА_3 зобов`язання рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011, вважаються виконаними.

Верховний Суд також виходить із того, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»). Саме такі дії державний виконавець вчинив на виконання рішення суду і нерозумно одним судовим рішенням за скаргою боржника визнавати дії державного виконавця неправомірними, зазначаючи, що судове рішення виконано, а іншим судовим рішенням за скаргою стягувача ухвалювати протилежне, що рішення суду не виконане.

Доводи касаційної скарги державного виконавця і встановлені судами фактичні обставини свідчать про те, що державний виконавець повністю виконав рішення суду.

Таким чином, обставини, викладені в ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 січня 2022 року у справі № 727/3397/21, на яку посилається ОСОБА_1 , як на підтвердження неповного фактичного виконання рішення суду від 02 серпня 2011 року, не можуть бути прийняті до уваги судом, як такі, що не підлягають доказуванню в розумінні ст. 82 ЦПК України, оскільки суд визначив їх вже після набуття чинності ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року у справі № 727/4865/15, саме якою першочергово було встановлено фактичне виконання ОСОБА_3 зобов`язання за рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011.

Тобто, за хронологією подій, станом на час набуття законної сили ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року у справі № 727/4865/15, рішення суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011 вважається виконаним, а тому всі інші обставини, на які мають місце посилання після дати набуття чинності зазначеною ухвалою, навіть якщо суди вважали встановлені в такій ухвалі обставини неправильними, не можуть свідчити про невиконання даного рішення суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2019 року по справі №922/643/19.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на те, що державний виконавець невірно трактує відповідну постанову Верховного суду, в якій суд дійшов висновку, що у преюдиційній ухвалі Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 квітня 2016 року у справі № 727/4865/15 було встановлено, що покладені на ОСОБА_3 зобов`язання за рішенням суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011, фактично виконані, оскільки цим рішенням були покладені зобов`язання, окрім ОСОБА_3 , ще й на боржника ОСОБА_2 , суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно ч. 1-4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

З аналізу вищезазначених норм права випливає, що фактичне виконання ОСОБА_3 рішення суду від 02 серпня 2011 року у справі № 2-12/2011 року, припинило обов`язок ОСОБА_2 , як солідарного боржника, по виконанню цього ж рішення суду, у зв`язку з чим суд відхиляє зазначені доводи ОСОБА_1 , як необґрунтовані.

За таких обставин, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню, так як ОСОБА_1 за змістом заявлених вимог скарги не доведено та в силу принципу змагальності сторін не спростовано обґрунтованості та законності позиції державного виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82, 259-261, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 до державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), боржник: ОСОБА_2 , на постанову про закінчення виконавчого провадження та бездіяльність державного виконавця, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 15 серпня 2022 року.

Суддя П.С. Гавалешко