РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року

м. Рівне

Справа № 567/772/21

Провадження № 22-ц/4815/455/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах

дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Собчука Миколи Володимировича на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2021 року у складі судді Венгерчук А. О., ухвалене в м. Острог Рівненської області об 11 годині 48 хвилин, повний текст рішення складено 08 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який було розірвано рішенням Острозького районного суду від 14.11.2019. Від шлюбу народилося четверо дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час досягла повноліття, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначала, що відповідач постійно вчиняв скандали, лайки та застосовував щодо позивача фізичну силу. Вказувала, що з 2019 року неповнолітні діти сторін залишилася проживати з нею і саме вона займається їх вихованням,

доглядом та матеріально утримує. Зазначала, що відповідач, будучи батьком дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо них, не бере ніякої участі в їх утриманні та вихованні, не цікавиться їх життям, навчанням, розвитком та здоров`ям, не завжди вітає дітей зі святами, не дарує подарунки, не виявляє бажання бачитися з ними, а також не допомагав позивачу матеріально під час хвороби дітей. Окрім того вказувала, що рішенням Острозького районного суду 14.11.2019 з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частки його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2019 до досягнення дітьми повноліття. Проте відповідач ухиляється від сплати аліментів та станом на 01.06.2021 заборгованість зі сплати аліментів становить 52200,04 грн.. Вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей, що у відповідності з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. З наведених міркувань просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2021 року у задоволення вказаного позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та покласти на орган опіки та піклування в особі Острозької міської ради Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних та достовірних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення від виховання дітей, і як наслідок, про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дітей та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків, а також тим, що батько дитини виявляє намір спілкуватись із дітьми і проти позбавлення батьківських прав заперечує. Судом враховано, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом; суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Собчук Микола Володимирович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилкову оцінку доказів судом, який прийшов до помилкового переконання про відсутність факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Звертає увагу на наявні у справі розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, які підтверджують, що з жовтня 2019 року її розмір постійно зростав, і відповідач не вживав жодних спроб задля її погашення. Додає, що покликання відповідача на те, що заборгованість виникла не з його вини, а тому, що відповідних відрахувань не проводив його роботодавець КП «Острозька обласна психіатрична лікарня», спростовуються надаю ним же довідкою, з якої вбачається, що він прийнятий на роботу у зазначений заклад із 24.06.2021 року і саме з цієї дати почали здійснюватися відповідні відрахування на оплату аліментів. Доводить систематичність порушення відповідачем своїх батьківських обов`язків, свідоме нехтування ними, адже діти сторін часто хворіють, перебувають на диспансерному обліку, і в період карантину, зумовленого Covid-19, знаходилися на самоізоляції разом зі своєю матір`ю, позивачкою у справі, залишившись без украй необхідної підтримки позивача, як матеріальної, так і морально-психологічної. Зауважує, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач фактично визнає свою вину у свідомому систематичному невиконанні батьківських обов`язків щодо своїх дітей, зазначаючи про те, що щиро бажає брати участь у їх вихованні, допомагати матеріально та своєчасно сплачувати аліменти, а також постійно спілкуватися з ними у подальшому. Вказує на лист Острозького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 4465 від 24.03.2021 року, направленого на адресу Острозького районного суду Рівненської області, в якому йдеться про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.. 183-1 КУпАП, зокрема, про несплату аліментів на утримання дитини. Вважає необґрунтованим висновок органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, таким, що суперечить інтересам дитини. Судом не взято до уваги тих обставин, що сторони у справі створили інші сім`ї, при чому позивачка на даний час проживає в Англії та бажає, щоб діти проживали разом із нею (тепер вони проживають зі своєю бабусею в селі). Акцентує на тому, що судом неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання про допит у судовому засіданні в якості свідків дітей сторін та заслухання їхньої думки з приводу проживання з матір`ю у її новій сім`ї, як це передбачено ст. 171 СК України. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

У поданій на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками чотирьох дітей, троє з яких неповнолітні: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Межиріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області 18.06.2007 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Межиріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області 09.04.2010 року; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Межиріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області 05.05.2015 року.

Рішенням Острозького районного суду від 14.11.2019 розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частини доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2019 до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 24.09.2020 року, 24.09.2020 ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 .. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 (а.с.43).

Позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Острозької міської ради в ЄДАРП як багатодітна сім`я, що підтверджується довідкою №11/01-36-06-21 від 01.02.2021 року.

Відповідно до довідки №67 від 27.01.2021року, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 та в склад її сім`ї входять: дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , мати ОСОБА_10 .

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 20.04.2021 №378, ОСОБА_1 разом з дітьми та матір`ю проживає в АДРЕСА_1 , де створено належні умови для проживання та навчання дітей.

Відповідно до консультативних висновків №15/89, №15/91, №15/92 КНП «Острозький районний центр первинної медичної допомоги» вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 перебувають на диспансерному обліку в зв`язку з наявними захворюваннями, а згідно з епікризами вбачається, що ОСОБА_4 знаходилася на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Острозької ЦРЛ з 29.01.2020 по 11.02.2020, ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Острозької ЦРЛ з 16.03.2020 по 26.03.2020 (а.с.27, 28) .

Відповідно до відомостей у довідках НВК «Межиріцька ЗОШ І-ІІІ ст.-ДНЗ» від 16.04.2021 року, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 навчаються у вказаному закладі. Батько, ОСОБА_2 , класні батьківські збори не відвідує, в освітній та виховній діяльності дітей участі не бере (а.с. 29, 30).

Згідно з характристиками НВК «Межиріцька ЗОШ І-ІІІ ст.-ДНЗ», ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 за місцем навчання характеризуються позитивно. Мама приділяє достатню увагу вихованню дітей.

Постановою Острозького РВ ДВС від 08.01.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей.

Як вбачається із розрахунку заборгованості №6649 від 06.05.2021 Острозького РВ ДВС, заборгованість по сплаті аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей станом на 01.05.2021 складає 51 107,21 грн., а станом на 01.06.2021 52 200,04 грн. (розрахунок заборгованості №8655 від 09.06.2021).

Із копії протоколу №3 про адміністративне правопорушення вбачається, що стосовно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.183-1 КУпАП.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання обов`язків із виховання спільних дітей, не піклується про їнє здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, несистематично сплачує аліменти, в результаті чого утворилася значна заборгованість, не спілкується з дітьми.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 06.05.2021 року, вона зверталася до виконкому Острозької міської ради Рівненської області про надання висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Питання доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, де було вирішено надати ОСОБА_2 можливість протягом 1 місяця налагодити стосунки з дітьми та покращити ситуацію щодо їх виховання і утримання (відповідь Острозької міської ради від 01.06.2021 року).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області №2622/01-17-21 від 14.06.2021 року, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.64).

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів доходить висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його трьох неповнолітніх дітей.

Батько дітей бажає спілкуватися з дітьми, проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що свідчить заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, викладені ним у відзиві на позовну заяву і пояснення відповідача в судовому засіданні Острозького районного суду Рівненської області. Відповідач зазначив, що бажає спілкуватися з дітьми, брати участь у їх вихованні, а також докладатиме максимум зусиль для своєчасної сплати аліментів на утримання дітей та погашення вже існуючої заборгованості з їх сплати.

Обставини, на які посилається позивачка як на підставу заявленого позову, зокрема, невиконання батьком батьківських обов`язків, не можуть слугувати достатнім обґрунтуванням для позбавлення батьківських прав.

Цивільне законодавство передбачає, що така підстава позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини характеризується лише винною поведінкою батьків та свідомим нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

З вказаних обставин слід розуміти, що ухилення від виконання батьківських обов`язків та їх невиконання не є тотожними поняттями. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з об`єктивної сторони слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Отож, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Доказів злісного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, на що посилається позивачка, суду не надано, також в судовому засіданні не встановлено систематичності невиконання ним своїх батьківських обов`язків або притягнення його в зв`язку з цим до адміністративної відповідальності. Натомість в своїй позовній заяві позивач зазначає, що відповідач час від часу навідувався до дітей та привозив продукти харчування, однак в недостатній, на думку позивача, кількості.

Матеріальний стан відповідача сам по собі не може бути пріоритетною підставою для позбавлення його батьківських прав з урахуванням обставин прояву відповідачем ініціативи та бажання спілкуватися із дітьми, піклуватися про них й брати участь у їх вихованні та утриманні.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд також враховує заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав та запевнення в тому, що він зробив відповідні висновки та бажає надалі виховувати своїх дітей.

Покликання апеляційної скарги на те, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: батьківського піклування та батьківської турботи до дітей не виявляє, станом здоров`я дітей не цікавиться, фізичний та моральний розвиток дітей не підтримує, необхідних умов для навчання та проживання дітей не забезпечує, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, є безпідставними, оскільки судами не встановлено винної поведінки відповідача, яка б виявилася в умисному та злісному ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків.

Що стосується наявної заборгованості відповідачами за аліментами на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, то ця обставина не є підставою для позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , є передчасним, а наведені позивачкою доводи щодо необхідності вжиття такого крайнього заходу не підтверджені достовірними, достатніми та належними доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України. Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом

на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Собчука Миколи Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 28 жовтня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 травня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.