У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

стягувача- ОСОБА_1

боржника- ОСОБА_2

заінтересованої особи- ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві подання головного державного виконавця Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Черкасова Є.В. про визначення частки майна боржника, суд

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Черкасов Є.В. звернувся до суду з поданням, в якому просить суд визначити частку майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно зі своєю дружиною, а саме: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки таке майно знаходиться у спільній власності.

Державний виконавець у судовому засіданні подання підтримав.

Стягувач у судовому засіданні повідомив, що борг боржником повернуто і будь-яких претензій до нього він не має.

Боржник та заінтересована особа в судовому засіданні в зв`язку з цим заперечували проти задоволення подання, посилаючись на виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення подання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1 821 043, 00 гр. боргу та судові витрати в справі.

09 серпня 2019 року державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / було відкрито виконавче провадження № 59743277 та вжиті визначені законом заходи, направлені на виконання рішення суду.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст.18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконанню рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні унормовано положеннями Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.1 ч.2 ст.18 Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст.10 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно ізст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності.

Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Судом встановлено, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 виконано, борг повернуто, про що до суду була надана копія розписки стягувача за виконавчим провадженням ОСОБА_1 .

Стягувач ОСОБА_1 виконання боржником рішення суду підтвердив у судовому засіданні.

Таким чином рішення суду боржником виконано.

З урахуванням цього підстави для задоволення подання відсутні.

Керуючисьст.443 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ / Черкасова Є.В. про визначення частки майна боржника відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 21 квітня 2022 року.

Суддя Л. А. Шереметьєва