ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4777/22 Справа № 174/798/20 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з уточненим 12 березня 2021 року позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи його тим, що 04 жовтня 2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, проте, починаючи з квітня 2020 року, вони з відповідачем фактично однією родиною не проживають та не ведуть спільне господарство.

Вказувала, що за час перебування в шлюбі родиною був набутий у власність транспортний засіб - автомобіль марки MERSEDES-BENZ, модель ML 550, тип універсал - В, колір чорний, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На даний час вона оцінює вартість 1/2 автомобіля у 7 500 доларів США, що еквівалентно 213 255 грн.

Зазначала, що також під час сумісного життя, за рахунок спільних сумісних коштів подружжя, набутих під час шлюбу, було зареєстровано ТОВ «СОПТАЙМ» () та на даний час частка відповідача в товаристві складає 50%.

Посилаючись на те, що її чоловік фактично користується сумісно нажитим майном подружжя одноособово, що породжує невизначеність у майнових відносинах подружжя, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 компенсацію 1/2 вартості автомобіля марки MERSEDES-BENZ, модель ML 550, тип універсал - В, колір чорний, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 210 340 грн. та стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 внеску в статутний капітал ТОВ «СОПТАЙМ» у розмірі 1 250 000 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 автомобіля марки MERSEDES-BENZ, модель ML 550, тип універсал - В, колір чорний, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 210 340 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути компенсацію вартості 1/2 частки внеску в статутний капітал у розмірі 1 249 520 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи позов в оскаржуваній нею частині, не взяв до уваги, що грошові кошти внесені до статутного капіталу ТОВ СОПТАЙМ та в подальшому грошові кошти внесені на купівлю 10% частки статутного капіталу, є спільними сумісними коштами подружжя та вона має право на компенсацію 1/2 частки внеску у статутний капітал. Вказувала про те, що у разі поділу майна частки подружжя є рівними.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказував, що доводи апеляційної скарги є надуманими та звертав увагу на те, що статутний капітал формувався за грошові кошти, позичені у третіх осіб.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній позивачем частині не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.17).

05 лютого 2018 року ОСОБА_2 була надана розписка про отримання коштів від ОСОБА_3 в розмірі 70 000 доларів США (т.1 а.с.70).

25 липня 2018 року ОСОБА_2 була надана розписка про отримання коштів від ОСОБА_3 в розмірі 18 000 доларів США (т.1 а.с.71).

ОСОБА_2 продав автомобіль марки MERSEDES-BENZ, модель ML 550, тип універсал - В, колір чорний, рік випуску 2008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1249/2020/2290229, який було укладено в Територіальному сервісному центрі МВС 1249 РСЦ МВС в Дніпропетровську за 274 500 грн. Долучено також висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки (т.1 а.с.71 зв.74,97).

Копія платіжного доручення №1 містить відомості про перерахування коштів від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в розмірі 1 632 117 грн. Призначення платежу: повернення коштів згідно договору позики грошових коштів від 05 лютого 2018 року (т.1 а.с.75).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є засновником (учасником) юридичної особи ТОВ «СОПТАЙМ». Розмір статутного капіталу 5 000 000 грн. (т.1 а.с.84-87).

До справи долучена боргова розписка ОСОБА_3 (т.1 а.с.88).

26 грудня 2018 року ОСОБА_2 здійснив продаж ОСОБА_4 транспортного засобу VOLKSWAGEN на підставі договору купівлі-продажу за 235 240,45 грн. (т.1 а.с.95).

08 травня 2019 року ОСОБА_5 здійснила продаж ОСОБА_2 транспортного засобу MERSEDES-BENZ на підставі договору купівлі-продажу за 669 399,06 грн. (т.1 а.с.96).

04 травня 2017 року ОСОБА_1 була надана розписка про отримання коштів від ОСОБА_6 в розмірі 10 000 доларів США (т.1 а.с.115).

13 серпня 2017 року ОСОБА_1 була надана розписка про отримання коштів від ОСОБА_6 в розмірі 10 000 доларів США (т.1 а.с.116).

Відповідно до висновку №8238 судового експерта-автотоварознавця по визначенню середньо ринкової вартості КТЗ від 09 березня 2021 року, встановлено, що середньо ринкова вартість автомобіля MERSEDES, модель ML 550 АМG, 2008 року виготовлення, з об`ємом двигуна 5500 см3, становить 420 680 грн (т.1 а.с.127-131).

Згідно довідки №77 від 24 березня 2021 року, наданої ТОВ «СОПТАЙМ», ОСОБА_2 займає посаду директора та за період з 01 березня 2017 року до 28 лютого 2021 року отримав доход у розмірі 407 665,91 грн. (т.1 а.с.165-167).

До справи долучена заява позивача по справі щодо питань відповідача у порядку ст.93 ЦПК України (т.2 а.с.24-27).

ТОВ «СОПТАЙМ» надано копії статуту, протокол загальних зборів та виписки з банку (т.2 а.с.44-69).

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ТОВ «СОПТАЙМ» було придбано ним на початку 2017 року для здійснення підприємницької діяльності. Звернувся до свого знайомого ОСОБА_2 , який мав потрібний досвід. З часом він ввійшов в долю у підприємстві, його було 40%. В подальшому для розвитку підприємства було потрібно близько 5 000 000 грн., потрібно збільшувати уставний фонд. ОСОБА_2 не мав своїх активів і свідок запропонував позичити кошти, оскільки він займається підприємницькою діяльністю і у нього гроші були. Він надав позику брату відповідача ОСОБА_3 в розмірі 70 000 доларів США, а той віддав їх брату (договір позики). У ОСОБА_2 та його дружини таких грошей не було, ОСОБА_2 надав 2 000 доларів США, з його слів свідку відомо, що мати ОСОБА_1 позичила їм кошти на внесок до статутного капіталу. З позивачкою свідок знайомий і стверджує, що їй було відомо за рахунок яких коштів ОСОБА_2 став співвласником, знала, що це позичені кошти і не була впевнена в правильності цих дій. У 2018 році перерозподілили долі порівну 50/50.

Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав встановленим, що спірний автомобіль було набуто сторонами під час шлюбу за спільні кошти, відчужено відповідачем та не надано доказів використання грошових коштів в інтересах сім`ї, а тому вважав за можливе стягнути з відповідача 1/2 частину ринкової вартості автомобіля на час розгляду справи у відповідності до висновку експертизи. Місцевий суд дійшов висновку, що з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один з подружжя є учасником підприємства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Рішення в частині задоволення вимог в апеляційному порядку не оскаржувалося та не переглядається.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову у зв`язку з наступним.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17.

Згідно зі статтями 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, потрібно застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У разі, коли жоден з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, суд повинен розділити в натурі спірний об`єкт, а у разі спору щодо неподільної речі - визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №405/1343/15-ц (провадження №6-2565цс16), від 07 червня 2017 року у справі №199/7266/14-ц (провадження №6-2670цс16).

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 частини внеску до статутного капіталу ТОВ «СОПТАЙМ», ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_8 з листопада 2015 року є співзасновником вищевказаного товариства та у період перебування в шлюбі здійснив внесок до його статутного фонду в загальному розмірі 2 500 000 грн. З огляду на вказані обставини вона має право на 1/2 частину розміру внеску до статутного капіталу у розмірі 1 250 000 грн.

За змістом статті 113 ЦК України та статті 1 Закону України «Про господарські товариства», товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі статтею 115 ЦК України та статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Висновок щодо застосування зазначених норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі №6-38цс15, відповідно до якого грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов у справі №6-79цс13 (постанова від 02 жовтня 2013 року) та у справі №6-61цс13 (постанова від 03 липня 2013 року), а також Верховний Суд у справі №161/19023/17 провадження №61-16823св19 (постанова від 11 березня 2020 року).

Згідно зі статтею 52 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, яка діяла на час реєстрації товариства) статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства. Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вкладу, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення зі складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України).

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є засновником та учасником ТОВ «СОПТАЙМ», розмір внеску до статутного фонду 250 000 грн. (т.1 а.с.84-87).

В той же час з наданих ТОВ «СОПТАЙМ» документів, а саме виписки по ТОВ «СОПТАЙМ», копій протоколів та витягів зі статуту (т.2 а.с.44-69) вбачається, що ОСОБА_2 фактично було внесено грошові кошти у загальній сумі 1 999 040 грн. Докази внесення грошових коштів до статутного капіталу ТОВ «СОПТАЙМ» у більшому розмірі в матеріалах справи відсутні.

З огляду на ту обставину, що ОСОБА_2 було внесено до статутного фонду ТОВ «СОПТАЙМ» 1 999 040 грн. у період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , відтак частка у статутному капіталі товариства сформована за рахунок коштів подружжя, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення 1/2 частки від статутного внеску товариства підлягають до задоволення частково у розмірі 999 520 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, взявши до уваги доводі приведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в оскаржуваній частині з ухваленням нового про часткове задоволення позову в частині стягнення компенсації вартості 1/2 частини внеску в статутний капітал ТОВ СОПТАЙМ.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду даної справи, пропорційно до заявлених та задоволених позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 13 546,92 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року в частині відмови в задоволенні позову та в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості 1/2 частини внеску в статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю СОПТАЙМ задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 999 520 грн. як компенсацію 1/2 частки внеску до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю СОПТАЙМ.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13 546,92 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.