ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/335/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/848/21 Категорія: 304090000 Скирда Б. К.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуакціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із даним позовом.

В обґрунтування якого, з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.11.2021, зазначало, що ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 17.02.2011, за якою позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. Спадкоємці після смерті ОСОБА_4 мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 08.11.2018 по 08.05.2019. Спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини в якості законного представника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину до складу якої, у тому числі, входять і боргові зобов`язання спадкодавця. Станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором б/н від 17.02.2011 становить 17475,76 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідачів: ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 17.02.2011 в розмірі 5825,25 грн.; ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором б/н від 17.02.2011 в розмірі 5825,25 грн.; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в інтересах якої діє ОСОБА_2 , заборгованість за кредитним договором б/н від 17.02.2011 в розмірі 5825,25 грн. та вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що АТ КБ «Приватбанк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину.

При цьому судом враховано, сам факт реєстрації місця проживання за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідачі є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину.

Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження вартості спадкового майна, яке отримали спадкоємці ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», вказуючи на незаконність судового рішення, ухвалення його без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не заявив про відмову від прийняття спадщини. Доказів, що відповідач не проживав разом із позичальником на день його смерті матеріали справи також не містять. Отже, відповідач вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

Відповідач до суду не з`являвся, заперечень чи відзиву на позов не надав, так само, як і не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, отже на ньому лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.02.2011 ОСОБА_4 з метою отримання кредитних коштів звернувся в банк з відповідною заявою № б/н, шляхом підписання якої підтвердив свою згоду з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, що складає між ним та банком договір.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

З довідки АТ КБ "Приватбанк" вбачається, що за укладеним між позичальником та банком договором б/н про надання банківських послуг, ОСОБА_4 було надано (відкрито) кредитні картки, зі строком дії останньої - № НОМЕР_1 до 06/18 (а.с.52).

З довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_4 вбачається, що за картковим рахунком № НОМЕР_2 встановлено кредитний ліміт у розмірі 15 000 грн, який в подальшому було зменшено 18.07.2018 до 0,00 грн. (а.с.23).

Згідно виписки по рахунку вбачається, що позичальник ОСОБА_4 регулярно користувався кредитною карткою (а.с.13-22).

Позичальник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.11.2018 серія НОМЕР_3 , актовий запис про смерть № 381.

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором становить 17475,76 грн. і складається з тіла кредиту.

З отриманої відповіді нотаріуса вбачається, що спадкова справа №225-2020 щодо майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена Канівською державною нотаріальною конторою 25.07.2020 на підставі претензії кредитора № SAMDN0909 від 16.06.2020 від АТ КБ «Приватбанк».

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно з приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Вказане викладено у постанові Верховного Суду №615/473/20 від 24.11.2021 року.

Відповідно до частин 2, 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Як встановлено з матеріалів справи, 16.06.2020 банк направив до Канівської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 16.06.2020, в якій просив повідомити спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність у спадкодавця заборгованості перед банком у розмірі 17475,76 грн. за кредитним договором №б/н від 17.02.2011 (а.с.57).

31.07.2020 банк отримав відповідь Канівської державної нотаріальної контори від 25.07.2020 року, в якій зазначалось, що претензія кредитора отримана, заведена спадкова справа №225-2020 (а.с.58).

24.01.2021 банк направив відповідачу ОСОБА_1 лист-претензію від 01.10.2020 про сплату заборгованості померлого позичальника у розмірі 17475,76 грн. за кредитним договором №б/н від 17.02.2011 (а.с.59).

Доказів направлення листа-претензії до спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах якої як законний представник діє ОСОБА_2 позивачем не надано.

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно наданої на запит суду інформації Управління «ЦНАП» виконавчого комітету Канівської міської ради за № 1621 від 21.07.2021 вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), разом з ним за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с.122).

У зв`язку із встановленням в ході розгляду справи наявність осіб, які також постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, АТ КБ «Приватбанк» було подано уточнену позовну заяву, в якій визначено відвідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини в якості законного представника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів, враховуючи обставини у справі вважає, що строк пред`явлення вимог не пропущено, зокрема інформацію про прийняття спадщини ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої дитини в якості законного представника ОСОБА_3 , банком отримано лише під час розгляду справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим і було уточнено позовну заяву.

Суд першої інстанції, встановивши наявність порушеного права позивача на повернення кредитних коштів, своєчасне звернення банку з вимогою до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , наявність спадкового майна: автомобіля марки MAN F 2000, відмовив у задоволенні позову з підстав ненадання позивачем доказів вартості спадкового майна. З таким висновком суду погодитися не можна з огляду таке.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 19 лютого 2020року у справі № 607/98/17, від 04 березня 2020 року у справі №2609/30529/12.

У постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, на яку посилався заявник на обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, Верховний Суд зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують, яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Обґрунтованими є також посилання заявника на неврахування судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верхового Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 755/7730/16-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 336/7643/18, від 22 січня 2020 року у справі № 306/2000/16-ц.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 755/7730/16-ц Верховний Суд вказав, що «встановивши, що за спадкодавцем зареєстроване нерухоме та рухоме майно, суди дійшли помилкового висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавцю за життя належало рухоме чи нерухоме майно. Суди під час вирішення спору не встановили обставин, що мають значення для справи на підставі належних та допустимих доказів, не надали належної правової оцінки усім доказам у сукупності та залишили поза увагою, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

У постанові від 18 вересня 2019 року справі № 336/7643/18 Верховний Суд дійшов висновку, що вирішуючи спір, суди не дослідили наявність обставин, якими банк обґрунтовував свої вимоги, зокрема, фактичне прийняття відповідачем спадщини у порядку, передбаченому частиною третьою статті 1268 ЦК України, та правовий статус житла, у якому відповідач проживав разом із боржником на час відкриття спадщини. З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції визнав передчасними висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався на обґрунтування своїх вимог та вказав, що суди фактично не розглянули позов про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, залишили спір невирішеним.

У справі № 306/2000/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Вирішуючи спір по суті, суди не з`ясували правовий статус будинку, хто є його власником та чи увійшов цей будинок до спадкового майна, таким чином не встановили усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, не перевірили належно доводи банку, формально відмовили у задоволенні його позову, констатувавши факт недоведеності одержання відповідачем в порядку спадкування після смерті боржника спадкового майна через відсутність даних про наявність спадкового майна та спадкоємців, які його прийняли.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявили про відмову від прийняття спадщини, відповідачі таких доказів не подали.

При цьому, встановлено, що згідно з Витягом з державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, ОСОБА_4 належить на праві власності автомобіль марки MAN F 2000, 2006 року випуску.

Зважаючи на те, що відповідачі як спадкоємці боржника на яких покладено процесуальний обов`язок доведення обсягу спадкового майна, не заперечили, що обсяг успадкованого майна є більшим за вимоги кредитора та зважаючи на встановлення наявності такого майна у вигляді автомобіля марки MAN F 2000, колегія суддів вважає вимоги банку як кредитора спадкодавця такими, що підлягають задоволенню.

Водночас колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Банком заявлено вимогу щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 475,76 грн та в підтвердження своїх вимог надав розрахунок заборгованості.

Із даного розрахунку вбачається, що вказаний розмір боргу визначено станом на 09.02.2021 року.

Відповідно до цього ж розрахунку борг ОСОБА_4 на день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) становив 16701,55 грн - поточне тіло кредиту та 731,48 грн - прострочене тіло кредиту, тобто загальний розмір заборгованості за тілом кредиту становив 17 433,03 грн.

Водночас, остання картка видана ОСОБА_4 № НОМЕР_1 з встановленим строком дії до 30.06.2018 року, тому після цієї дати позичальник був позбавлений можливості користуватися кредитним коштами і на дату її закінчення, у наданому баком розрахунку, борг позичальника становив за поточним тілом 14892, 29 грн. Отже, саме вказана сума і підлягає стягненню з відповідачів на користь банку.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 грудня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьакціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 лютого 2011 року у розмірі 4964,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьакціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 лютого 2011 року у розмірі 4964,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 на користьакціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 лютого 2011 року у розмірі 4964,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користьакціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1611,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьакціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1611,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 на користьакціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1611,89 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 квітня 2022 року.

Судді: