Справа № 539/1380/22
Провадження № 2/539/735/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 серпня 2022 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Просіної Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковтун І.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Коряк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, представник позивача адвокат Коряк Артур Васильович,-

встановив:

27 травня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 43490 (сорок три тисячі чотириста дев`яносто) грн 58 коп у рахунок погашення боргу за розписками від 22.11.2021 року, також 5 000 (п`ять тисяч) грн у відшкодування сплаченої суми судових витрат на правову допомогу та 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп - сплаченої суми судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 листопада 2021 року між нею та відповідачем, ОСОБА_2 , було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона надала відповідачеві в борг 8000 (вісім тисяч) грн, 1000 (одну тисячу) доларів США та 200 (двісті) євро, які останній зобов`язався повернути до 22.05.2022 року. Відповідно до довідки наданої АТ «Державним ощадним банком України» від 24.05.2022 року № 225 згідно якої офіційний курс української гривні до долара США станом на 24 травня 2022 року становить 29,2549 гривень за один долар США, і 31.1784 гривень за один євро. Тобто борг в частині іноземної валюти складає: 1000 х 29.2549 = 29254.9 (двадцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн 90 коп; 200 х 31.1784 = 6235.68 (шість тисяч двісті тридцять п`ять) грн 68 коп. Таким чином загальний розмір боргу ОСОБА_2 складає: 8000 + 29254.9 + 6235.68 = 43490.58 (сорок три тисячі чотириста дев`яносто) грн 58 коп. Відповідно до договору, позичальник отримав грошову суму в повному обсязі, факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розписками. Однак від виконання взятих на себе зобов`язань умов складеного договору відповідач ухиляється, не повернув позивачеві суму боргу.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Коряк А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 до зали суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини неявки відомостей не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання ним відзиву на позов, згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.

Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши наявні докази, вважає, що позовна заява підлягає повному задоволенню.

Судом встановлено, що 22 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачка надала відповідачеві в борг 8000 (вісім тисяч) грн, 1000 (одна тисяча) доларів США та 200 (двісті) євро, які останній зобов`язався повернути до 22.05.2022 року.

На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисті письмові розписки від 22 листопада 2022 року із зазначенням умов їх повернення.

У порушення умов договору позики від 22 листопада 2022 року, відповідач не повернув позивачу суму боргу у визначений договором строк, жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей не здійснив.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі, повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, що підтверджує як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у цивільній справі № 6-63цс13, та постанові Верховного Суду від 21.02.2019 року у цивільній справі №640/5098/14-ц.

Суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги в частині стягнення боргу за договором позики, тому що розписки від 22 листопада 2021 року підтверджують факт укладення між сторонами договору позики та отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, яке відповідач не виконав. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням заявлених у позовній заяві вимог.

При вирішенні спору по суті, суд враховує, що відповідач, у судове засідання не з`явився, доводів позивача не спростував, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати у сумі 5 000 грн, що пов`язані з наданням професійної правничої допомоги.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, у число яких входять судові витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді, як форма правничої допомоги, полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто, письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових право відношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.

У цій справі представництво інтересів позивача здійснював адвокат Коряк Артур Васильович - на підставі договору про надання юридичних послуг №22/22 від 24.05.2022 та ордеру №225411.

Як вбачається із рахунку-фактури №22/22 від 24.05.2022 року та згідно з договором про надання юридичних послуг №22/22 від 24.05.2022 року, загальна вартість оплати правничої допомоги складає 5000 гривень.

Згідно з квитанцією 0.0..1 від 27.05.2022 року, зазначену грошову суму було перераховано позивачем на рахунковий адвоката Коряк А.В.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133та ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Разом з тим, частиною 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідносинах, як із судом так і з учасниками судового процесу.

Згідно з п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення яких надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

У постанові від 01 жовтня 2002 року у справі № 30/63, Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата),підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Підставою для відшкодування відповідних судових витрат є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Ці розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 280, 354, 355ЦПК України, суд

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 кошти в розмірі 43490 (сорок три тисячі чотириста дев`яносто) грн 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яності дві) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 сплачені витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 11 серпня 2022 року.

Суддя Я.В. Просіна