Справа № 438/759/21
Провадження № 2/438/58/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 квітня 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судового засідання Гадубяк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и в :

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») подав до суду позовну заяву, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.10.2016 в розмірі 17162,40 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_4 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», підписав заяву б/н від 18.10.2016, згідно з якою йому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, позичальнику надано в користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 19 000 грн. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, становить договір про надання банківських послуг (далі Договір). При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Заявою позичальника підтверджується, що він був поінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався повернути втрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: погашати кредит та проценти внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу (розміру боргових зобов`язань). Позичальник не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 22.07.2020 позивачем була направлена претензія кредитора до Бориславської державної нотаріальної контори, на яку було надано інформацію про те, що спадкоємці померлого із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії «Приватбанк».

Позивач зазначив, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у встановлені ЦК строки. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 10.12.2020 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, в якій позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника загальна сума заборгованості за кредитом становить 17162,40 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів.

Ухвалою судді від 30 червня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження. При цьому, відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині позовних вимог до ОСОБА_3 , оскільки встановлено, що на день звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду з даним позовом, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 померла.

Крім цього, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано з відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області відомості про останню реєстрацію місця проживання, що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі стосовно ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату смерті ОСОБА_4 . Також витребувано в Бориславської державної нотаріальної контори належно засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

02.11.2021 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Петруняк О.Б. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Також зазначила, що відповідач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Бориславі Львівської області. Ще за життя ОСОБА_4 був позбавлений батьківських прав стосовно своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно рішення Бориславського міського суду Львівської області від 08 липня 2005 року у справі №2-587/2005.

Згідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради Львівської області від 24 листопада 2005 року встановлено піклування над неповнолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і призначено ОСОБА_7 піклувальником неповнолітньої ОСОБА_6 . Фактично з часу призначення відповідачці ОСОБА_8 піклувальника, вона постійно проживала разом з піклувальником, своїм рідним дядьком ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 до 21.10.2011 р., тобто до часу одруження з ОСОБА_9 . На час смерті ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своїм чоловіком. Після смерті ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_1 жодної спадщини не приймала, у зв`язку з її відсутністю, так як на час смерті ОСОБА_4 жодного майна на праві власності не мав. Аналогічно після смерті ОСОБА_4 жодної спадщини не приймав і її рідний брат - відповідач ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю, а крім того, на той час він постійно проживав за кордоном. Той факт, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 формально були зареєстровані за однією адресою з біологічним батьком ОСОБА_4 , не свідчить про факти прийняття ними спадщини після його смерті. ОСОБА_4 заповіту не залишив. Після його смерті спадщина не відкривалася, так як йому не належало жодних майнових прав. З урахуванням норм ЦК України, які регулюють питання спадкування, обов`язки спадкодавця успадковуються разом з майновими правами. Крім того, законом встановлена обмежена відповідальність спадкоємця щодо обов`язків спадкодавця, тобто лише в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Оскільки жодного майна у спадщину після смерті ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_1 не отримувала, жодного свідоцтва про право на спадщину їй не видавалося, відтак, вона не зобов`язана спадкувати борги свого біологічного батька та задовольняти вимоги позивача, як кредитора.

24.11.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просить позов задовольнити, зазначивши, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі, які були зареєстровані за однією адресою з ОСОБА_4 . Відповідачі не спростували вказаного факту реєстрації. У встановлений строк відповідачі не подали заяву про відмову від прийняття спадщини, тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого позичальника. Отже відповідачі є фактичними спадкоємцями в силу ст.1268 ЦК України. Заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором становить 17162.40 грн і не викликає сумнівів, що і звичайні побутові речі як спадок вартують не менше ціни позову.

Ухвалою від 25 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача не прибув, у матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності сторін. Відтак суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом надіслання судових повісток за адресою реєстрації відповідачів, що стверджується зворотніми поштовими повідомленнями про отримання судових повісток. Відповідач ОСОБА_2 причин своєї неявки не повідомив, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Петруняк О.Б. подала до суду клопотання від 26.04.2022 про завершення розгляду справи без її участі, просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

Суд установив, що 14 червня 2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Як зазначає позивач у позовній заяві, позичальник ОСОБА_4 своєчасно не повернув АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти. Станом на 04.04.2020 загальна сума заборгованості за кредитом становить 17162,40 грн.

Позичальник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть.

За правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним із його особою, і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом статей 1218, 1219 ЦК України зобов`язання боржника за кредитним договором не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою, а тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2020 (тобто у межах строків, передбачених законом) позивачем була направлена претензія кредитора (від 03.07.2020) до Бориславської державної нотаріальної контори, щодо включення кредиторськихвимог АТ КБ «ПриватБанк» у спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність боргу перед банком у розмірі 17174,89 грн.

При цьому, суд враховує, що ст. 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц).

Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , що надано суду на виконання ухвали про витребування доказів, вказана спадкова справа заведена 31.07.2020 на підставі вказаної вище претензії АТ КБ «ПриватБанк»; будь-які спадкоємці померлого ОСОБА_4 до Бориславської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися.

Відповідно до відповіді відділу реєстрації Бориславської міської ради Львівської області, наданої на виконання ухвали про витребування доказів, на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою його зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_4 ) було також зареєстровано місце проживання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» також направив відповідачам, як спадкоємцям за законом після смерті ОСОБА_4 , листи-претензії про обов`язок сплати заборгованості перед банком в розмірі 17174,89 грн, які не було виконано.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (ст.1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3, 4 ст. 1268 та в ст. 1269 ЦК України.

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Разом з тим суд враховує наступне.

Відповідно до ч.2-4 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробитивисновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про стягнення на майно.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

За змістом наведених норм матеріального права у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину, тобто задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

Таким чином, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, позивачем не було надано суду належних доказів, що після смерті спадкодавця ОСОБА_4 його спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали в натурі певне спадкове майно.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивачем не було доведено суду передачу спадкоємцям у натурі спадкового майна, тому за таких обставин, обраний позивачем, як кредитором спадкодавця, спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не можуть бути задоволені.

У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.253-257, 259, 261, 267, 608, 1216, 1218, 1219, 1281-1282, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст.4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, зокрема, 17162,40 грн за кредитним договором №б/н від 18.10.2016, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2022 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш