Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6035/21 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т. М.
Категорія 96 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю представника заявника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М.

у цивільній справі №274/6035/21 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Бердичівська міська рада Житомирської області, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою. Просив встановити факт його проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22.04.1988 року по 10.08.2020 року.

В обґрунтування поданої заяви зазначив, що він - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Білозерське Добропілля Донецької області. Його батьками є ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 . Матір`ю його покійного батька була ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Бердичеві Житомирської області.

Зазначав, що 16.04.1966 року, коли його батькові було лише 11 років, ОСОБА_5 одружилася із ОСОБА_3 та прожила з ним до дня її смерті. Хоча ОСОБА_6 і не усиновлював його батька офіційно, однак вважав його своїм сином та відповідно ставився до нього як до сина, а його вважав своїм онуком. Вони проживали однією сім`єю, постійно підтримували зв`язок, піклувалися один про одного та допомагали один одному, часто зустрічалися, приїздили в гості один до одного. Бабуся та дідусь разом з його батьками приїздили до нього під час проходження ним строкової служби у лавах ЗСУ. Після початку бойових дій на Донбасі у 2014 році він та його батьки переїхали проживати до м. Бердичева, зареєструвалися та проживали в кв. АДРЕСА_1 , однак в подальшому він з батьками змінили місце проживання та виїхали до смт. Немішаєво, однак не припинили сімейних відносин із бабусею та дідусем. Він з батьками часто приїздив до них, піклувалися про них, допомагали харчами та матеріально, вели спільне господарство, утримували квартиру в належному стані, робили поточні ремонтні роботи. Він знімав кошти із банківських карток бабусі та дідуся, оплачував комунальні послуги за квартиру, ліки, тощо. Бабуся та дідусь надали йому для проживання окрему кімнату, де він проживав.

Вказав, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності його бабусі - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадщину після її смерті прийняв він, оскільки його батько помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_5 . ОСОБА_3 залишився один. Вони хотіли забрати його проживати до себе в смт. Немішаєво, однак він відмовився. Обов`язки по його утриманню взяли на себе він та його мати. Він частіше, ніж його мати приїздив до м. Бердичева та привозив дідусеві усе необхідне для життя - ліки, харчі, допомагав оформляти необхідні документи. Після смерті ОСОБА_6 організацією його поховання займався також він.

Встановлення даного юридичного факту необхідно йому для отримання в спадщину після ОСОБА_3 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , як спадкоємцем четвертої черги. Спадкоємців попередніх черг немає.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Бердичівська міська рада Житомирської області, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що жоден із свідків не зазначив, що він періодично приїздив у гості, але усі зазначили, що він проживав із дідусем і бабусею однією сім`єю і його вони там часто бачили.

Тому суд, відмовляючи у задоволені заяви, послався не неіснуючі покази свідків, а фактичним обставинам справи у їх сукупності належної правової оцінки не надав.

Крім того, технічний паспорт на 1/2 частини квартири, оформлений на його ім`я як на власника 1/2 частини квартири, рівно як і свідоцтво про право на спадщину після бабусі, є доказом набуття ним права власності на частину квартири. Ці документи є прямим доказом тісних сімейних стосунків між ним, бабусею та ОСОБА_3 .

Так, після смерті бабусі він та ОСОБА_3 фактично стали співвласниками квартири та усього майна, що було у квартирі, хоча на день смерті ОСОБА_3 він ще не міг зареєструвати своє право власності на 1/2 частину квартири, оскільки не сплинув 6-й місячний термін після смерті батька.

Зазначає, що тягар по утриманню квартири із ОСОБА_3 після смерті бабусі вони мали нести вдвох.

Однак, цей тягар ніс він один, оскільки дідусь в силу свого похилого віку не міг доглядати за квартирою та сплачувати комунальні послуги.

Проте, судом не було застосовано приписів ст. 1268 ЦК України в частині спадкування ним 1/2 частини усього майна бабусі ще за життя ОСОБА_3 на підтвердження їх спільної власності на майно та відповідно спільного побуту.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.09.2021 року, виданої відділом з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 13 вересня 2021 року (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , 1988 р.н. є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.12).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт.Бородянка Бородянського району Київської області (а.с.13).

Як вбачається з копії паспортних даних ОСОБА_4 він був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 23.10.2014 року по 18.09.2015 року (а.с.14).

Згідно копії паспортних даних ОСОБА_1 він був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 22.11.2011 року по 14.08.2015 року ( а.с.15-16).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , остання померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Бердичеві Житомирської області (а.с.17-18).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження, 16.04.1966 року в м. Бердичеві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.20).

Згідно копії заповіту від 13.12.2013 року ОСОБА_5 належну їй на праві особистої власності квартиру номер АДРЕСА_1 заповідала сину - ОСОБА_4 (а.с.21).

З довідки щодо отримання допомоги на поховання від 07.06.2021 року, виданої Головним управлінням ПФУ в Житомирській області судом встановлено, що ОСОБА_1 отримав 07.02.2020 року допомогу на поховання на ОСОБА_5 (а.с.22-23).

Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2021 року судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою : Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєво, є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , 1930 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщина складається з 1/2 квартири АДРЕСА_1 (а.с.24-26).

Заявником долучено до матеріалів справи в обгрунтування заявлених вимог копію технічного паспорту на кв. АДРЕСА_1 (а.с.27-30).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Бердичеві Житомирської області ( а.с.34).

Як вбачається з копії розрахункової квитанції № 813229 10.08.2020 року було сплачено кошти за ритуальні належності в сумі 1930,06 грн. (а.с.35).

З довідки щодо отримання допомоги на поховання від 07.06.2021 року, виданої Головним управлінням ПФУ в Житомирській області судом встановлено, що ОСОБА_2 отримала 20.08.2020 року допомогу на поховання на ОСОБА_3 (а.с. 36).

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Бердичівського міського нотаріального округу Богатирчука A.M. від 22.03.2021 року ОСОБА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 документів, що підтверджують факт родинних відносин із ОСОБА_3 (а.с.41).

Також в суді першої інстанції допитані свідки, які дали пояснення.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона являється двоюрідною тіткою заявника, останній та його батьки до 2014 року жили на Донбасі, в 2014 році вони переїхали проживати до м.Бердичева, батьки ОСОБА_1 жили в м.Бердичеві, а він жив в м.Києві тому, що там навчався. Надалі родина заявника переїхала проживати до смт.Немішаєво і фактично там живуть. Вона особисто 2-3 рази заходила до ОСОБА_3 в гості та бачила там заявника. Знає про те, що заявник жив з дідусем ОСОБА_3 , оскільки спілкувалася з його бабцею ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 , яка є сусідкою покійного ОСОБА_3 зазначила, що в будинку АДРЕСА_1 по сусідству з ОСОБА_3 вона проживає з 1992 року. Заявник приїздив до дідуся та бабусі періодично на 3-4 дні, інколи залишався в них ночувати. Привозив їм продукти харчування. Після смерті його бабусі, він провідував дідуся, точно 2-3 рази на місяць. Родина заявника приїздила також в гості і тимчасово проживала. Вказала, що заявник періодично приїздив до нього в гості.

Свідок ОСОБА_11 , яка є також сусідкою покійного ОСОБА_3 пояснила, що вона товаришувала з покійними ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Вони їй говорили, що заявник до них приїздить, допомагає їм. Вона бачила, що заявник приїздив до них в гості на машині, бачила, як ОСОБА_3 його проводжав до машини, коли він їхав. Крім того, ОСОБА_3 після цього приходив до неї та хвилювався, що до нього приїздив онук та привозив продукти харчування. Про те, що заявник жив з дідом та бабою знає з їх слів. Вказала, що часто бачила машину заявника біля їх будинку. Бачила, як заявник їхав на роботу, однак не пам`ятає коли заходила до квартири ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 3 CK України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 CK України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме:

1)проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

2)на час відкриття спадщини має сплинути що найменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17 (провадження №61-7058св19);від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17 (провадження № 61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження №61-17111св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Так, оцінюючи покази свідків, суд не врахував, що останні підтвердили факт проживання заявника з покійним спадкодавцем та ведення спільного господарства, наявність між ними сімейних стосунків та взаємних прав і обв`язків.

Крім того, поза увагою суду залишились ті обставини, що з 2011 року позивач зареєстрований у спадковій квартирі, 2004-2009 роки навчався в м.Києві, брав участь у військових діях в зоні АТО та є власником Ѕ частини цієї ж спадкової квартири в порядку спадкування після смерті свого батька.

За наведених обставин апеляційний суд вважає необхідним скасувати оскаржуване рішення на підставі положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК та ухвалити нове рішення про часткове задоволення заяви,- встановити факт проживання заявника зі спадкодавцем з 2011 року.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 січня 2022 року скасувати на ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заяви.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 22.11.2011 року по 10.08.2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 18.04.2022 року.