Справа № 727/49/22
Провадження № 2/727/468/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Орлецькій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення авансового внеску, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення авансового внеску, посилаючись на те, що у листопаді 2019 року він у засобах масової інформації знайшов оголошення про продаж квартири по АДРЕСА_1 , в оголошенні було вказано, що помешкання з евроремонтом та зазначено номер телефону відповідача.

07 листопада 2021 року між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

Після вселення в квартиру, він зрозумів, що її стан не відповідає стану при покупці. У лютому 2020 року він звернувся в суд з позовною заявою про визнання попереднього договору купівлі-продажу недійсним, проте судом в задоволенні позову відмовлено.

Вважає, що намагаючись продати неякісний товар, а саме квартиру з замаскованими недоліками, ОСОБА_2 сам спричинив зрив підписання основного договору купівлі продажу квартири.

У зв`язку із тим, що договір купівлі-купівлі продажу квартири так і не був укладений, і відповідно як наслідок попередній договір купівлі-продажу є припиненим, він неодноразово звертався до відповідача із вимогою про повернення коштів в розмірі 4000 доларів США, які були передані останньому згідно п. 7 Попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу квартири, однак кошти відповідач не повернув. Фактом отримання вказаної суми є підписання відповідачем попереднього договору купівлі-продажу від 07.11.2019 року.

А тому враховуючи заяву про уточнення позовних вимог представника позивача ОСОБА_3 від 11.04.2022 року просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 117000 грн. (що станом на 11 квітня 2022 року згідно з офіційним курсом НБУ є еквівалентом 4000 доларів США) та судові витрати, що складаються з суми судового збору у розмірі 1090 грн. та витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України , у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 лютого 2022 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачці строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачці надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов, просили відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.12.2021 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира спільного заселення АДРЕСА_2 (а.с. 27-28).

07 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с. 9).

Згідно з п. 1 Попереднього договору Сторона 1 зобов`язується у строк до першого травня дві тисячі двадцятого року продати Стороні 2, а Сторона 2 зобов`язується купити у сторони 1 квартиру спільного заселення під номером АДРЕСА_2 .

Пунктом 3 Попереднього договору передбачено, що купівля-продаж предмету договору має бути вчинена за суму, яка на день нотаріального посвідчення договору складатиме 6500 доларів США, що на момент посвідчення даного договору еквівалентно 160290,00 грн. Розрахунок за основним договором має бути проведене з урахуванням інфляції, зокрема сума грошей, що передається в національній валюті має відповідати 6500 доларів США, відповідно до курсу, встановленого НБУ в день виплати коштів.

Згідно з пункту 7 Попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про укладення договору купівлі-продажу до укладення цього попереднього договору позивач передав ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняв від нього забезпечувальний платіж в сумі 98640 (дев`яносто вісім тисяч шістсот сорок) гривень, що на момент передачі коштів еквівалентно 4000 (чотири тисячі) доларів США, тобто кошти були передані саме в доларах США.

Крім того, згідно п. 10 Договору сторони за цим договором було домовлено про те, що: та із сторін, яка необґрунтовано відмовлятиметься (ухилятиметься) від укладення договору купівлі-продажу у визначений, в п. 1 цього Попереднього договору термін та на вищезазначених умовах, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням чи відмовою від договору купівлі-продажу; якщо сторона 1 необґрунтовано відмовлятиметься (ухилятиметься) від укладення договору купівлі- продажу у визначений в пункті 1 цього Попереднього договору термін та на вищезазначених умовах, він повинен повернути стороні 2 суму забезпечувального платежу, отриманого стороною 1 в повному обсязі, та сплатити штраф у розмірі 13% від суми забезпечувального платежу передбаченого п. 7 даного договору; якщо сторона 2 відмовлятиметься (ухилятиметься) від укладення договору купівлі-продажу у строки та на умовах визначених договором, вона зобов`язується сплатити штраф у розмірі 13% від суми забезпечувального платежу передбаченого п. 7 даного договору, а сума забезпечувального платежу підлягає поверненню.

Також п. 14 Попереднього договору передбачено, що якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів після спливу терміну, передбаченого п. 1 цього Попереднього договору, договір купівлі-продажу не буде укладено, або жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення, зобов`язання за цим Попереднім договором щодо укладення договору купівлі-продажу припиняється.

Наслідки порушення попереднього договору однією зі сторін зазначені в частині другій статті 635 ЦК України. І вони застосовуються, якщо інше не встановлено тим самим попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Умовами попереднього договору сторони погодили наслідки у разі неукладення основного договору як з вини покупця, так і з вини продавця.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 07.05.2020 року, оформленої у приватного нотаріуса Макеєвої Н.В. та адресованої ОСОБА_1 , він пропонує позивачу зустрітись для укладення відповідного договору купівлі-продажу, так як строки попереднього договору вийшли (а.с.55).

07.05.2020 року дана заява була передана приватним нотаріусом Макеєвою Н.В. Близнюку І.В., що підтверджується відповідним листом передачі заяви (зв. а.с. 55).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦПК України).

За змістом статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою, третьою ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до частини першої ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

У постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12, від 25 вересня 2013 року у справі №6-82цс13 та постанові Верховного Суду від 23 липня 2018 року у справі №461/5297/16 (провадження №61-22017св18), відповідно до яких внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Враховуючи, що у даній справі, договір купівлі-продажу між сторонами не укладався, то забезпечувальний платіж є авансом, а тому правила статті 570 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються.

Крім того, у рішенні від 10 липня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зробив висновок, що в разі неукладення договору підстави вважати передані кошти завдатком відсутні, тобто в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Більше того, суд звертає увагу на той факт, що кошти, сплачені в рахунок авансу, підлягають поверненню незалежно від того, з чиєї вини не було укладено договір, який сторони мали намір укласти.

У постанові від 23 липня 2014 року в справі № 910/24568/13, Вищий господарський суд України зазначає, що згідно з положеннями чинного в Україні законодавства авансом є грошова сума, яку перераховують відповідно до договору наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які має бути отримано (виконано, надано). Тобто в разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою і змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, обґрунтованим є висновок, що передані ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 98640 грн. (що станом на 11 квітня 2022 року згідно офіційного курсу НБУ є еквівалент 4000 доларів США) є авансом, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору, тому підлягають поверненню.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити позовні вимоги

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі в розмірі 1624,00 грн., які були сплачені за подання до суду позову та заяви про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч.7 та ч.8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З огляду на наведену норму Закону, заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.02.2022 року, у вигляді заборони на відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Що ж стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9900,00 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом позову, то необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

13 грудня 2021 року між адвокатом Мандзюком В.Б. та позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.19). Відповідно до акту наданих послуг від 23.12.2021 року адвокат Мандзюк В.Б. надав позивачу послуги, які полягали в консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивченні та правовому аналізі матеріалів справи, складанні позову до суду, на які було витрачено 5 год 30 хв загальною вартістю 9900,00 грн. (а.с. 22).

22.12.2021 року позивач сплатив адвокату грошові кошти в розмірі 9900,00 грн. за надання правничої допомоги, що підтверджується копією квитанції №20 від 22.12.2021 року (а.с. 20).

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача у поданій ним заяві зазначає, що заперечує проти стягнення судових витрат в наведеному розмірі і не погоджується з їх правомірністю, вважає їх незаконними і необґрунтованими. Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вважає, що розмір заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, розмір витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, результат її вирішення ніяким чином не впливає на репутацію позивача, ніякого публічного інтересу дана справа не викликала.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», ст.ст. 6, 16, 526, 546, 570, 627-629, 635 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 158, 259, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 117000 (сто сімнадцять тисяч) грн. ( що станом на 11 квітня 2022 року згідно офіційного курсу НБУ є еквівалент 4000 (чотири тисячі) доларів США).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 6124 (шість тисяч сто двадцять чотири) грн., які складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 1624,00 грн. та понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

В задоволенні іншої частини вимог по правничій допомозі відмовити.

Заходи забезпечення позову щодо заборони на відчуження майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 відповідно до ст. 158 ч.7,8 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 19 квітня 2022 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: