Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7524/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

13 квітня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Діхтяренко І.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача

адвоката Деревянко В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Деревянка В.Т., звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (в подальшому уточненій його редакції від 01.02.2022р., прийнятої судом) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих №623 від 28.07.1972р. їй, як члену ЖБК №38, при комбінаті шовкових тканин видано ордер №2519 на заселення у квартиру АДРЕСА_1 . Пайовий внесок в сумі 3638,72крб. сплачено нею повністю. 30.10.1992р. Черкаським об`єднаним БТІ за позивачем зареєстровано право особистої власності на кв. АДРЕСА_1 та видане реєстраційне посвідчення.

Також вказує, що квартира №59 будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 44,2 кв.м та житловою площею 27.8 кв.м. складається з двох кімнат та розташована на 5 поверсі п`ятиповерхового будинку. Розпорядженням міського голови м.Черкаси №29-р від 22.02.2016 року вулицю Петровського в м. Черкаси було перейменовано на вулицю Нарбутівську.

В продовження обґрунтування своїх вимог, повідомляє, що відповідач ОСОБА_2 є її онуком, з 12.11.2004 року зареєстрований у кв. АДРЕСА_1 , як член сім`ї, що підтверджується інформацією, наданою Управлінням з питань державної реєстрації №25657-01-10 від 11.11.2021 р. (свідоцтво про народження НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 виданого Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 03.10.2012 р.)

Акцентує увагу суду, що відповідач ОСОБА_3 є її дочкою, з 12.07.1996 року зареєстрована в кв. АДРЕСА_1 , як член сім`ї.Дошлюбне прізвище її дочки було ОСОБА_4 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ), проте 16.11.2001 року, у зв`язку з укладенням шлюбу, вона змінила прізвище на ОСОБА_5 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_4 ), а 22.12.2006 року в м. Руда Шлонська (Республіка Польща) зареєструвала шлюб та змінила прізвище на Відехоефт (акт про одруження від 22.12.2006 р).

Також додає, що згідно з інформацією, наданою Управлінням з питань державної реєстрації №25657-01-10 від 11.11.2021р., крім відповідачів в кв. АДРЕСА_1 зареєстрована вона - ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_6 з 03.10.1972 року.Реєстрація відповідачів носила формальний характер.Так, відповідач ОСОБА_3 після реєстрації прожила за вказаною адресою до 1998 року, після чого виїхала з зі своїм сином, відповідачем ОСОБА_2 до іншого місця проживання.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 у 1998 році разом з батьками переїхав до іншого місця проживання, а 12.11.2004 року, формально у зв`язку з потребою оформлення документів на навчання в загальноосвітній школі, зареєстрував своє місце проживання в кв. АДРЕСА_1 .Таким чином, відповідачі з 1998 року не проживають у вказаній квартирі.

Тож, враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 втратили право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тривалою (понад один рік без поважної причини) відсутністю за місцем реєстрації. Додала також, що відповідачі не сплачують за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню жилого приміщення, а тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідачі створюють їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження належним їй майном (вона не має можливості оформити субсидію та зайво сплачує грошові кошти за комунальні послуги за інших осіб).

Отже, враховуючи зазначені вище обставини, позивач просить суд, - визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 01.12.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, заперечень щодо такого порядку розгляду справи сторони не надали.

Представником позивача, адвокатом Деревянко В.Т. 11.04.2022р. подано суду

Представник позивача, адвокат Деревянко В.Т. в судовому засіданні позовні вимоги в їх уточненій редакції позову від 01.02.2022р. підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, посилався на доводи, викладені у позовній заяві. Між тим, суду пояснив, що дійсно вірне прізвище відповідача Відехоефт, вона є дочкою позивача. Відповідач ОСОБА_2 є онуком позивача, тобто відповідачі є членами сім`ї ОСОБА_1 .

Акцентував увагу суду, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу одноособово. Дочка позивача ОСОБА_3 , з 1998 року виїхала з квартири за вказаною вище адресою і зв`язку з нею не підримувала. Онук позивача ОСОБА_2 , народився у 1996 році і у 1998 році виїхав проживати разом зі своєю матір`ю (відповідачем Відехоефт) за іншою адресою. Так, у 2002 році позивач зареєструвала свого онука з метою влаштування його до школи, але згодом вони виїхали за кордон.

Додав, що, за непідтвердженою інформацією, відповідачі мешкають за кордоном, місце їхнього знаходження позивачу не відоме. У зв`язку з цим, і на даний час позивач не має можливості отримати субсидію, чим порушується її право користування належним їй майном, так як саме вона, як одноосібний власник, несе тягар по оплаті за осіб, які там не проживають, але зареєстровані. Крім того, відповідачі не утримують житло, не сплачують за комунальні послуги, відсутні їх особисті речі у квартирі, сама позивач не перешкоджала їхньому проживанню. Зауважив, що судові витрати позивач залишає за собою.

Позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, погодившись повністю з думкою її представника, адвоката Деревянка В.Т. Судові витрати залишає за собою.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача з 1998 року, проживає у квартирі АДРЕСА_4 , а позивач у квартирі АДРЕСА_1 . Суду пояснила, що вона підписувала акт про не проживання відповідачів (дочки та онука позивача). Звернула увагу суду, що коли онуку позивача ОСОБА_2 виповнилося два роки, то він зі своєю матір`ю ОСОБА_3 у 1998 році виїхали і саме з того часу вони не проживають у квартирі за вказаною вище адресою, на підтвердження цього вона і підписалася у акті. Додала, що у квартирі АДРЕСА_5 на даний час мешкають позивач ОСОБА_1 та її чоловік, крім них там ніхто більше не проживає.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона живе у квартирі АДРЕСА_6 , а позивач є її сусідкою і мешкає у квартирі АДРЕСА_5 цього ж будинку. Вони є сусідами з 1972р., позивач живе у квартирі зі своїм чоловіком, проживали також дочка позивача зі своїм сином (онуком позивача).

Між тим, зауважила, що останній раз бачила вона відповідачів у 1998 році, вони потім кудись виїхали. Також нею підписано акт про те, що відповідачі не проживають у квартирі, про яку йдеться.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, судом неодноразово повідомлялися у встановленому законом порядку про місце, день та час розгляду справи. Причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не подано.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які повідомлялися у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечував позивач.

Враховуючи пояснення позивача та його представника, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків:

як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер 4268 від 22.10.1992, виданого ЖЕК ЖБК. Право власності зареєстровано останньою на вказане вище нерухоме майно лише 09.02.2022р., що підтверджується відомостями з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2022р. №299481083.

Відповідно до рішення виконкому Черкаської міської ради депутатів трудящих №623 від 28.07.1972р., вирішено видати ордери на квартири членам житлово-будівельного кооперативу №38 при комбінаті шовкових тканин на заселення 90-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Згідно вказаного вище рішення, ОСОБА_1 отримала ордер №2519 від 28.07.2021р. на право заняття двокімнатної квартири АДРЕСА_5 у будинку за вказаною вище адресою, площа квартири становить 27,6кв.м.

Крім того, ОСОБА_1 зареєструвала право особистої власності на нерухоме майно, отримане нею, що підтверджується реєстраційним посвідченням виданим 30.10.1992р. Черкаським об`єднаним бюро технічної інвентаризації, реєстраційний №6, реєстровий №90.

Відповідач ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) - є дочкою позивача ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане повторно 15.02.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис №1875. Між тим, після укладення шлюбу 16.11.1995р. відповідачем ОСОБА_9 змінено прізвище на ОСОБА_5 (свідоцтво про одруження НОМЕР_4 видане повторно Черкаським міським відділом РАГС 16.11.2001р.).

Відповідач ОСОБА_2 є сином відповідача ОСОБА_3 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим повторно 05.06.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Соснівського районного управління юстиції м.Черкаси Черкаської області, актовий запис №1257. Вказана інформація підтверджується також даними паспорта відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_6 , виданого 06.02.2007р. Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є онуком позивача ОСОБА_1 .

Між тим, також втановлено, що відповідачі є зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується даними паспорта відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_6 , виданим 06.02.2007р. Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області, а також даними паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_2 , виданим у жовтні 2012 року Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік відповідача ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ) ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 26.07.2004р. Черкаським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис №1929.

22.12.2006р. відповідач зареєструвала шлюб з Відехоефт Павелом у Відділі реєстрації актів цивільного стану в Руджє Шлонськєй, акт про одруження №811/2006, Республіка Польща. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище Відехоефт, чоловікові - Відехоефт.

Як вбачається зі змісту довідки ЖБК №38 від 30.10.2021р., ОСОБА_1 згідно рішення міськвиконкому м.Черкаси №623 від 28.07.1972р. є членом Житлово-будівельного кооперативу №38 за адресою: АДРЕСА_3 (двокімнатна квартира корисною площею 44,2 кв.м). Сума її паєнакопичень становить 3638,72грн.

За інформацією Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 11.11.2021р. №25657-01-10, встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_6 з 03.10.1972; ОСОБА_1 з 03.10.1972р.; ОСОБА_3 з 12.07.1996р.; ОСОБА_2 з 12.11.2004р.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають з 1998р. по теперішній час за адресою: квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується актом опитування сусідів від 28.10.2021р. №458 затвердженим Головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Дніпровський» м.Черкаси ОСОБА_12 .

До того ж, в судовому засіданні також встановлено, що особистих речей відповідачів у квартирі за вищевказаною адресою немає, добровільно знятися з реєстрації вони не мають можливості, оскільки тривалий час проживають за кордоном.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без поважних причин повністю втратили зв`язок з помешканням, їх речі у квартирі відсутні, оплату за комунальні послуги вони не здійснюють, не займаються утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачам у користуванні житлом. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідачі не проживають у квартирі з поважних причин.

За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що виникає із правовідносин щодо захисту права власності, що регулюється главою 28, 29 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним кодексом України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Порядок здійснення права власності регулюється ст.319 ЦК України. Так, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як передбачено ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Суд вважає, що позивачем, в обґрунтування позовних вимог, вірно викладено посилання на положення ст.405 ЦК України, які підлягають до застосування за даних обставин.

Так, як передбачено статтею 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачами, тобто останніми, як членами сім`ї позивача, створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що передбачений чинним законодавством, який регулює даний вид правовідносин.

Так, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа № 521/17805/16-ц) роз`яснив, що положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача, порушуються відповідачами, як членами його сім`ї, тобто останніми створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання майном - не має можливості відчужити майно, а також користування майном сплачує кошти за відповідачів за житлово-комунальні послуги, не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Слід зазначити, що відповідачами не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів у спростування обставин позову.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як члени сім`ї позивача, не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , без поважних причин з 1998 року (мають інше місце проживання за кордоном), їх особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачують, не приймають участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачам користуватися житловим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідачі чинять йому відповідні перешкоди.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачем, враховуючи її позицію, вказану у судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77 - 84, 280 - 282, 259, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (код НОМЕР_8 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_9 , зареєстрована: АДРЕСА_3 ) такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, - квартирою АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (код НОМЕР_10 , зареєстрована та проживає: АДРЕСА_3 ).

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.04.2022.

Головуючий: С. М. Позарецька