Номер провадження: 22-ц/813/5314/22
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Імексбанк» Ожго Є.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Шевчук Ю.В. 04 листопада 2021 року у м. Білгород-Дністровський Одеської області, -

встановила:

У грудні 2018 року ПАТ «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В. звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором №999-00028178/1 про надання кредиту від 14.12.2012 року у розмірі 69 760,28 грн., яка складається з:

-13 332,23 грн. - заборгованість за кредитом;

- 11 728,05 грн. - заборгованість по відсотках;

-17 500,00 грн. - заборгованість по комісії;

- 27 200,00 грн. - заборгованість по штрафним санкціям.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2021 року позов Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В. було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» суму боргу за Договором №999-00028178/1 про надання кредиту від 14.12.2012 року, що становить 69 760,28 грн., та судовий збір у сумі 1762,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суд першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, направивши вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором до позичальника, кредитор змінив строк дії та строк виконання зобов`язання за кредитним договором № 999-00028178/1. Саме з моменту закінчення 30 днів зазначених у претензії, тобто з 26.09.2014 року, строк повернення кредитного договору закінчився, а також почав відраховуватися строк позовної давності на стягнення заборгованості за зобов`язанням.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В., суд першої інстанції виходив з того, що згідно п.1.3 Договору №999-00028178/1 про надання кредиту від 14.12.2012 року, укладеного між сторонами, датою остаточного повернення овердрафту є 13.12.2015 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 12.12.2018 року, тобто підстав для відмови у позові у зв`язку із пропуском строків позовної давності суд не вбачав.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №999-00028178/1 про надання кредиту.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, Банк надав для власних потреб Позичальнику за допомогою платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № НОМЕР_1 (далі - Картковий рахунок) коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку (дала - Оаордрафт), в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а Позичальник зобов`язався своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 19% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього Кредитного договору.

Згідно п. 1.2. Кредитного договору, максимальна заборгованість Позичальника за кредитом на умовах овердрафту (ліміт овердрафту) було встановлено в сумі 22 000,00 гривень.

Згідно п.1.3. Кредитного договору, дата остаточного повернення овердрафту встановлена до 13.12.2015 року.

Відповідно до п. 2.6. Кредитного договору, сплата процентів Позичальником повинна була здійснюватись щомісячно за фактичний термін користування кредитом не пізніше 14 числа, починаючи з 14 січня 2013 року, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

В подальшому, на підставі Постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015 року №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Імексбанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.05.2015 року №105 «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду було розпочато процедуру ліквідації АТ «Імексбанк».

Станом на 15.11.2018 року по Кредитному договору склалась заборгованість, що становила 69 760,28 грн., яка складалась з:

-13 332,23 грн. - заборгованість за кредитом;

-11 728,05 грн. - заборгованість по відсотках;

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України).

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Разом з тим, пунктом 4.8. Договору кредиту передбачено, що у зв`язку із невиконанням Позичальником зобов`язань протягом більше 30 днів, Банк сповіщає його про використання власного права та визнання терміну повернення кредиту таким, що настав. Також позичальник зобов`язаний у 30-ти денний термін повністю погасити заборгованість за кредитом.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором, 27.08.2014 року за вих. №554 Банком на адресу ОСОБА_1 була направлена претензія щодо повернення заборгованості за кредитом, і даний факт визнається апелянтом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитора власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, направивши 27.08.2014 року вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором до позичальника, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов договору, змінив строк виконання зобов`язання за Кредитним договором № 999-00028178/1 з 13.12.2015 року на 26.09.2014 року.

Колегія суддів доходить до висновку, що саме з моменту закінчення 30 днів, зазначених у претензії, тобто з 26.09.2014 року, строк повернення кредитного договору закінчився, а також почав відраховуватися строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за зобов`язанням.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Умови кредитного договору не містять положень про збільшення позовної давності за домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач використав своє право, визначене в ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та достроково вимагав повернення відповідачем всієї суми кредиту за кредитним договором. Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався 26.09.2014 року та закінчився 26.09.2017 року.

Як вбачається зі штампу на позовній заяві (а.с. 1), остання датована 18.12.2018 року, а отже, позивачем при подачі позову було пропущено трьохрічний строк позовної давності.

Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін, може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, враховуючи, що ПАТ «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В. звернулось до суду із позовною заявою з пропуском трирічного строку позовної давності, то вказане є підставою для застосування позовної давності та, відповідно, відмови у задоволенні позовних вимог.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, та необґрунтовано задовольнив позовні вимоги ПАТ «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Імексбанк» Ожго Є.В., у зв`язку із чим рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2021 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 листопада 2021 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Імексбанк» Ожго Є.В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі В.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Імексбанк» Ожго Є.В. () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по справі в розмірі 2 643,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе