справа № 515/306/22
провадження № 2/492/309/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 квітня 2022 року м.Арциз

Суддя Арцизького районного суду Одеської області Гусєва Н.Д.,

ознайомившись з позовною заявою Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Уманець Олексія в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибацький причал», ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національного природного парку «Тузловські лимани», про визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, акту приймання-передачі майна, скасування рішень державного реєстратора, нотаріуса, припинення права власності, зобов`язання знести самочинне будівництво, -

встановив:

Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Уманець Олексій в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації, звернувся до суду з зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якій просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. від 03 листопада 2017 року № 37928468 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 ; визнати недійсним акт приймання-передачі майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибацький причал» від 25 жовтня 2020 року; скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Тодорової І.Г. від 06 січня 2021 року № 56084969 про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Рибацький причал»; визнати недійсним договір іпотеки від 22 жовтня 2021 року, серія та номер 2065, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рибацький причал» та ОСОБА_3 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Н.В. від 22 жовтня 2021 року № 61090035 про державну реєстрацію обтяження; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 лютого 2022 року серія та номер 165, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рибацький причал» та ОСОБА_3 ; скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Борисової Н.В. від 07 лютого 2022 року № 63289650 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 ; припинити право власності ОСОБА_3 відносно комплексу будівель та споруд (причал) загальною площею 114,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (РНОНМ 50, номер запису про право власності 46554928), а також зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинне будівництво вищевказаного комплексу будівель та споруд (причал), посилаючись на те, що вказаний об`єкт нерухомого майна самочинно збудований в порушення вимог містобудівного законодавства та його право власності незаконно зареєстровано за ОСОБА_4 , який в подальшому незаконно здійснив його продаж ОСОБА_2 . Рішенням суду від 14 серпня 2014 року зазначену реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна було скасовано, однак рішенням реєстратора від 03 листопада 2017 року проведено повторну реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна за ОСОБА_2 , яка передала зазначений об`єкт нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Рибацький причал», який з метою забезпечення виконання договору позики від 21 жовтня 2021 року передав зазначене майно в іпотеку. В подальшому на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 07 лютого 2022 року в рахунок погашення боргу ТОВ «Рибацький причал» передало зазначене майно у власність ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що вказане вище нерухоме майно збудоване на території прибережної захисної смуги вздовж Чорного моря та Тузлівських лиманів, яка одночасно є територією національного природного парку «Тузловські лимани», щодо яких встановлений особливий правовий режим використання, внаслідок чого право власності на нього незаконно набуте вищевказаними особами, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу, іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, акту приймання-передачі, скасування рішень державних реєстраторів та нотаріуса, припинення права власності та знесення самочинного будівництва.

Ознайомившись з позовною заявою, поданою позивачем, та документами, доданими до неї, вважаю, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до вимог ст. 52, ст. 53 ЦПК України треті особи поділяються на два види: треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача.

Враховуючи судову практику, яка склалася при розгляді цивільних справ даної категорії, виходячи з того, що предметами спору є договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєорієвою І.В.; договір іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Н.В. та її рішення; акт приймання-передачі майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А.; рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. та державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради Тодорової І.Г., які не учасниками справи, тому позивачу необхідно визначатися з колом учасників справи з урахуванням вищевказаних осіб, оскільки рішення суду у справі може впливати на права та обов`язки вищевказаних осіб, або обґрунтувати не залучення їх до участі у справі.

Згідно з до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

У прохальній частині позовної заяви позивач просить також скасувати рішення державного реєстратора, скасувати рішення нотаріуса, зобов`язати ОСОБА_1 знести самочинне будівництво.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, тому позивачу необхідно уточнити зміст позовних вимог, зазначивши правильно відповідно до ст. 16 ЦК України спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, однак позивачем в порушення зазначених норм права не зазначено доказів що підтверджують: розміру піщаної коси Білгород-Дністровського (раніше Татарбунарського) району Одеської області, що відділяє Чорне море від Тузлівської групи лиманів, шириною у різних місцях 100-150 мерів та є набагато меншою ніж 2 км; будівництва комплексу будівель та споруд (причал) загальною площею 114,4 кв.м. за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, Тузлівська сільська рада, комплекс будівель та споруд № 9 у межах пляжної зони прибережних захисних смуг, на земельній ділянці 0,4999 га з кадастровим номером :01:003:0003, розташованій на території 2-го км піщаної коси Чорного моря Татарбунарського району Одеської області; встановлення меж національного природного парку «Тузловські лимани» в натурі, які закріплені межовими знаками, відомості про які внесені до Державного земельного кадастру; укладання договорів в порушення вимог закону, а саме порушення істотних умов договору.

Звертаю увагу на те, що відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 5 ст. 175 ЦПК України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», крім випадку, визначеного абзацом четвертим зазначеної частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.

Системне тлумачення вищевказаних положень законодавства дозволяє дійти висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, повинен не тільки зазначити підстави такого звернення, а й зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Цивільно-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держав (аналогічні висновки викладено у пунктах 38-40, 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18).

У позовній заяві зазначено, що з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді окружною прокуратурою скеровано до Одеської обласної державної адміністрації лист від 25 листопада 2021 року № 55-5531вих-21, якою поінформовано, що заходи щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах не вживалися, однак з позовної заяви та з доданих до позовної заяви документів не вбачається, що прокурором здійснювалися процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів держави в особі Одеської обласної державної адміністрації, в тому числі надання їй можливість відреагувати на стверджуване прокурором порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації тощо, в тому числі і подання до суду позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення, оскільки у наявній цивільній справі захищати інтереси держави повинна насамперед Одеська обласна державна адміністрація, а не прокурор та у випадку, якщо протягом розумного строку після отримання повідомлення про встановлені прокурором порушення інтересів держави Одеська обласна державна адміністрація самостійно не звернеться до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження її бездіяльності, про що прокурор повинен зазначити у позовній заяві та надати докази.

У позовній заяві відсутні посилання, що окружною прокуратурою повідомлено Одеську обласну державну адміністрацію, в інтересах якої подано до суду позов, про реагування виявлених порушень інтересів держави, а додане до позовної заяви повідомлення, адресоване Одеській обласній державній адміністрації про направлення до суду вищевказаного позову без документального підтвердження направлення такого повідомлення як і документального підтвердження отримання/неотримання такого повідомлення Одеською обласною державною адміністрацією не свідчить про повідомлення останню про звернення до суду в її інтересах, тому прокурору у позовній заяві необхідно зазначити, а також додати до позовної заяви докази підтвердження повідомлення Одеську обласну державну адміністрацію, в інтересах якої подано до суду позов, про виявлені порушення інтересів держави, та як відреагувала Одеська обласна державна адміністрація на зазначене повідомлення, а також докази повідомлення останню про намір здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави у вищезазначених спірних правовідносинах.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Суддя звертає увагу на те, що від змісту позовної заяви залежить позиція відповідачів, які як і позивач мають право на судовий захист, а для реалізації цього права мають бути обізнаними з тим, які вимоги до них заявлені та з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Згідно ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Згідно зі ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.

Оскільки під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 160/7887/18 в постанові від 08 травня 2019 року.

Суддею встановлено, що до позовної заяви додані документи, які взагалі не засвідчені з дотриманням вищенаведених вимог, тому позивачу необхідно надати копії документів належним чином засвідчені.

Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами.

Статтею 13 Закону України «Про прокуратуру» передбачені повноваження керівника прокуратури.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позовна заява підписана Керівником Білгород-Дністровської окружної прокуратури Олексієм Уманець, однак, до заяви не доданий документ в підтвердження його повноважень на здійснення керівництва вказаною прокуратурою, тому до позовної заяви необхідно додати повноваження заявника.

Вказані недоліки позовної заяви унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження по справі та подальший розгляд справи і ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вважаю за необхідне звернути увагу на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 7 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК, у зв`язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з вимогами ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, вважаю, що позовна заява Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Уманець Олексія в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибацький причал», ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національного природного парку «Тузловські лимани», про визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, акту приймання-передачі майна, скасування рішень державного реєстратора, нотаріуса, припинення права власності, зобов`язання знести самочинне будівництво підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, вказаних вище протягом десяти днів з дня отримання позивачем копії наявної ухвали.

Крім того, вважаю за необхідне попередити позивача, що в разі не усунення порушень закону, допущенних при подачі позовної заяви до встановленого законом строку, позовна заява буде вважатися не поданою, та повернута позивачу.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні позовної заяви у вигляді окремого документу з виправленими недоліками, зазначеними в наявній ухвалі суду з наданням її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості позивачів та відповідачів.

Також, вважаю за необхідне роз`яснити позивачу, що термін «зазначення доказів» слід розуміти як робити якусь позначку; позначати, записувати з метою указати, пишучи, указувати, висловлювати думку, звертати увагу на що-небудь, та в жодному разі не слід розуміти як «надання доказів», оскільки надання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, про що також зазначив Пленум Верховного суду України в своїй Постанові від 12 червня 2009 року № 2.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

Позовну заяву Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Уманець Олексія в інтересах держави в особі: Одеської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Рибацький причал», ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національного природного парку «Тузловські лимани», про визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору іпотеки, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, акту приймання-передачі майна, скасування рішень державного реєстратора, нотаріуса, припинення права власності, зобов`язання знести самочинне будівництво залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії наявної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.