КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/19538/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5305/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Горбенко Н.О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, уточнивши позовні вимоги та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 19006,06 грн. за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 грудня 2011 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву № б/н від 07 грудня 2011 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку.

Вказував, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконала зобов`язань за кредитним договором, не надала своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 24 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі - 19006,06 грн., яка складається з наступного: 7238,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2601,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року до 24 вересня 2020 року і 9166,66 грн. - нарахована пеня яку позивач просив стягнути на свою користь із відповідача (т. 1 а.с. 1-59).

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 заперечувала проти заявленого Банком позову, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування відзиву зазначила, що надавши до суду заяву-анкету від 07 грудня 2011 року, Банк надає довідку про видачу кредитної карти і розрахунок за яким старт карткового рахунку датований 11 січня 2013 року, що унеможливлює встановлення дати видачі кредитної карти за анкетою-заявою. Крім того, розрахунок заборгованості за тілом кредиту має суперечності в сумах поточної і простроченої заборгованості. Надана банком анкета-заява не містить умов щодо сплати позичальником процентів та пені, а роздруківка з сайту позивача не свідчить про погодження позичальника з такими Умовами і Правилами надання банківських послуг (т. 1 а.с. 81-85).

25 березня 2021 року представник відповідача - адвокат Шаповалов А.М. подав заяву про застосування строків спеціальної позовної давності до вимог Банку в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) (т. 1 а.с. 89).

08 квітня 2021 року представник позивача - Савіхіна А.М. подала заяву про зменшення позовних вимог в якій уточнивши заявлені вимоги, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 9839,40 грн., у т.ч.: 7238,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2601,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року до 24 вересня 2020 року за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 грудня 2011 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.(т. 1 а.с. 98).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07 грудня 2011 року в розмірі 9839 (дев`ять тисяч вісімсот тридцять дев`ять ) грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» - 2 102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. - судового збору (т. 1 а.с. 217-218).

Не погодившись із рішенням районного суду, 14 січня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов А.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», стягнути з Банку на користь позивачки 10 000 грн. витрат на правничу допомогу (т. 1 а.с. 220-223).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що представником відповідача було заявлено клопотання про проведення експертизи документів фінансово-кредитних операцій, яке районним судом було необґрунтовано відхилено. Відповідач не погоджується з розміром заборгованості, визначеним оскаржуваним рішенням районного суду оскільки відповідач при підписанні анкети-заяви не був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Стадніков Д.В. подав письмові пояснення в яких просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін (т. 2 а.с. 1-10).

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 грудня 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК»(т. 1 а.с. 13-14).

За змістом анкети-заяви відповідач погодилась, що вищевказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилась і згодна з Умовами та правилами, Тарифами банку.

До заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачкою не підписані (т. 1 а.с. 16-46).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно кредитного договору № б/н ОСОБА_1 отримала наступні кредитні картки: 11.01.2013 - № НОМЕР_1 зі строком дії 07/16, 30.12.2014 - № НОМЕР_2 зі строком дії до 04/18, 28.03.2015 - № НОМЕР_3 зі строком дії 01/19 (т. 1 а.с. 12).

Також позивачем було надано до суду довідку - виписку про рух коштів по рахунку відповідача (т. 1 а.с. 48-59, 98-104, 121-132, 149-160, 165-176).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 лютого 2014 року вбачається, що у ОСОБА_1 виникла заборгованість станом у розмірі 9839,40 грн., у т.ч.: 7238,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2601,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року до 24 вересня 2020 року за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 98-104).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зменшивши заявлені позовні вимоги Банк просив стягнути на свою користь із відповідачки 7238,04 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2601,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року до 24 вересня 2020 року (т. 1 а.с. 94-104).

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 07 грудня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Поряд з цим, в суді першої інстанції позичальник ОСОБА_1 не заперечувала факт укладення кредитного договору шляхом підписання анкети - заяви від 07 грудня 2011 року та отримання за ним кредитних грошей, а Банком надані до районного суду докази технічної фіксації видачі позичальнику кредитної картки (т. 1 а.с. 177-178).

Відповідачкою ОСОБА_1 не надано до суду об`єктивних доказів погашення (відсутності) кредитної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7238,04 грн.

Посилання апелянта на відмову районного суду у задоволенні клопотання про призначення експертизи документів фінансово-кредитних операцій, колегія суддів визнала неспроможними і відхилила, оскільки районний суд дійшов правильного висновку, що, у цій справі про стягнення кредитної заборгованості, заявником не було належним чином обґрунтовано необхідність експертного дослідження документів фінансово-кредитних операцій з огляду на предмет і підстави позову.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, позичальник ОСОБА_1 та(або) її представники не були позбавлені права подати до районного суду висновок експерта, складений на замовлення сторони відповідача, як це передбачено ч. 1 ст. 106 ЦПК України.

Не надано відповідачкою ОСОБА_1 та(або) її представниками до суду власного розрахунку суми заборгованості або доказів погашення заборгованості за тілом кредиту.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Шаповаловим А.М. була подана заява про застосування строків спеціальної позовної давності до вимог Банку щодо стягнення неустойки (штрафу, пені), який обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. Про застосування строків загальної позовної давності (ст. 257 ЦК України) до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту - 7238.04 грн. стороною відповідача у цій справі заявлено не було (т. 1 а.с. 89).

Врахувавши вищезазначені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із відповідачки на користь позивача 7238,04 грн. - заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 грудня 2011 року.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції визнав помилковим висновок районного суду, який погодився з доводами позивача про стягнення з відповідачки 2601,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року до 24 вересня 2020 року.

При цьому, апеляційний суд перевірив правильність такого розрахунку із наведенням наступного.

Розрахунок здійснюється за формулою:Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, деС - сумазаборгованості,Д - кількість днів прострочення.

Таким чином розрахунок заборгованості за трьома відсотками річних нарахованими на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року до 24 вересня 2020 року виглядає наступним чином: 54,73 грн. (7 238,04грн. заборгованості x 3 % x 92 днів у періоді(з 01/10/2019 до 31/12/2019): 365 : 100) + 159 грн. (7 238,04грн. заборгованості x 3 % x 268 днів у періоді(з 01/01/2020 до 24/09/2020): 366 : 100), а разом - 213 грн. 73 коп.

Врахувавши вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення районного суду в частині задоволення вимог Банку про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року до 24 вересня 2020 року підлягає зміні, шляхом зменшення суми з 2601,36 грн. до 213 грн. 73 коп.

Оскільки районним судом в оскаржуваному рішення позовні вимоги Банку задоволені в повному обсязі і шляхом стягнення загальної суми - 9839, 40 грн. заборгованості за кредитним договором, допущена районним судом помилка не може бути усунута шляхом зміни оскаржуваного рішення, а тому, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявленого Банком позову.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені Банком судові витрати за розгляд справи районним судом підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 1 591.84 грн. тобто пропорційно до частині задоволених позовних вимог (75,73%).

Щодо вимог апелянта про стягнення на користь відповідачки з Банку 10 000 грн. витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зауважив наступне.

Відповідно до вимог частини 1 і 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18.

Проте стороною відповідача разом із першою заявою по суті спору, зокрема до відзиву на позовну заяву Банку та у додатках до відзиву, не було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. (т. 1 а.с. 81-96).

З огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у відшкодуванні таких судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) - 7 238 грн. 04 коп. заборгованості за тілом кредиту та 213 грн. 73 коп. три відсотки річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 жовтня 2019 року до 24 вересня 2020 року, за кредитним договором № б/н від 07 грудня 2011 року.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) - 1 591.84 грн. судового збору за розгляд справи районним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова