Провадження № 22-ц/802/262/22 Категорія: 70 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що з відповідачем ОСОБА_2 вони з 07 вересня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак спільно не проживають. Від шлюбу у них народились діти - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею. Оскільки вона доглядає та виховує дітей, то ніде не працює та інших доходів не має.

Також позивач вказувала, що малолітні діти перебувають лише на її утриманні, а відповідач ухиляється від свого батьківського обов`язку утримувати дітей, участі у їх вихованні не приймає, жодної матеріальної допомоги їй та дітям не надає.

Крім того, позивач зазначала, що відповідач ОСОБА_2 офіційно ніде не працює, має дохід від роботи за кордоном, є фізично здоровим і працездатним, а тому може надавати матеріальну допомогу їй та дітям.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення ними повноліття, та стягнути аліменти на її утримання, у розмірі 2500 гривень щомісячно, до досягнення дочкою ОСОБА_4 трирічного віку.

21 жовтня 2020 року суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін спору.

Ухвала про заочний розгляд справи судом не постановлялась.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду із позовною заявою 19 жовтня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн щомісячно з моменту звернення до суду з 19 жовтня 2020 року та до досягнення дочкою трирічного віку.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 593 грн 51 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

У жовтні 2021 року відповідач ОСОБА_2 звертався до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. Вказував, що не був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, а відтак був позбавлений можливості подати суду свої заперечення щодо вимог позивача та докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. З наведених мотивів просив суд поновити йому строк на подання заяви про перегляд зазначеного заочного рішення та скасувати його.

11 жовтня 2021 року ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області поновлено відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду та призначено судове засідання для її розгляду.

Ухвалою суду 29 листопада 2021 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року залишено без задоволення.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просив оскаржуване заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов в частині розміру стягуваних з нього на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково, стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти щомісячно у твердій грошовій сумі у розмірі: 1197 грн 50 коп на утримання сина ОСОБА_3 та 960 грн 50 грн на утримання дочки ОСОБА_4 , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення старшою дитиною повноліття. У позові про стягнення з нього на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_4 трьох років відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, не було надано належну правову оцінку встановленим обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, щодо його можливостей сплачувати аліменти у розмірах визначених судом і як наслідок прийнято незаконне і необґрунтоване рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2020 року Луцьким міськрайонний судом Волинської області було постановлено ухвалу про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Розгляд справи 23 листопада 2020 року та 23 грудня 2020 року судом двічі відкладався по причині відсутності відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 про час і місце проведення судових засідань. 08 лютого 2021 року судом першої інстанції без постановлення ухвали про заочний розгляд справи було ухвалено заочне рішення ( а.с. 18-29 ).

Згідно частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 281 цього Кодексу про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що ухвалюючи саме заочне рішення без попереднього постановлення ухвали про розгляд справи у такому порядку, суд першої інстанції порушив норми цивільного процесуального права.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Аналіз зазначеної норми процесуального права дає підстави вважати, що розгляд справи у відсутності будь-кого з її учасників, належним чином не повідомленого про судове засідання, якщо таке повідомлення є обов`язковим, і якщо цей учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу саме такою обставиною, то це являється обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення.

Оскільки, оскаржуване заочне рішення судом першої інстанції було ухвалено без належного повідомлення про судове засідання відповідача ОСОБА_2 , на що він покликається у поданій апеляційній скарзі, і ця обставина підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, то оскаржуване ним рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року і ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області ( а.с. 8 ).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження серія НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , виданих відділом ДРАЦС реєстраційної служби Луцького МУЮ Волинської області, відділом ДРАЦС ст. м. Варшави, Республіка Польща, у подружжя народились діти - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 9 - 11).

Також встановлено, що сторони по справі подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, а їх спільні діти син ОСОБА_3 і дочка ОСОБА_4 проживають разом з позивачем ОСОБА_1 та перебувають на її утриманні і ці обставини визнає відповідач ( а.с. 13-15 ).

Ні позивач, ні відповідач офіційно ніде не працюють, позивач ОСОБА_1 здійснює розгляд доки Меланії, якій не виповнилось три роки. Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, інших дітей не має, особи, що потребують його допомоги і знаходяться на його утриманні не встановлені.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Верховний Суд у своїй постанові від 25 вересня 2019 року по справі № 755/14148/18 зробив правий висновок про те, що суди при ухваленні своїх рішень про стягнення аліментів, насамперед, мають керуватися інтересами дітей, які мають право на достойний рівень матеріального забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України Про охорону дитинства ).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( частина 1 статті 184 СК України ).

Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що неповнолітні діти сторін спору проживають з позивачем ОСОБА_1 та знаходяться на її утриманні. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а оскільки відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, офіційно ніде не працює та не має постійного заробітку, інших осіб, членів сім`ї не утримує, то з нього на користь позивача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями частин 2 та 4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя дружини можуть бути призначені за умови проживання разом із нею дитини, яка не досягла трьох років.

Право на утримання аліментів від чоловіка виникає у дружини незалежно від її матеріального становища, однак, лише за можливості чоловіка надавати таку допомогу.

Право на утримання аліментів у дружини існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього.

Враховуючи наведене та встановлені під час розгляду справи обставини, а саме, перебування на утриманні позивача ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей, одна із яких не досягла трирічного віку, ненадання відповідачем ОСОБА_2 суду жодних доказів на підтвердження факту неможливості надання матеріальної допомоги на тримання дружини, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів з чоловіка на своє утримання підставними та такими, що підлягають до задоволення частково у розмірі 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Таким чином, за наведених обставини, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права, яке, в силу вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу звернення до суду із позовною заявою 19 жовтня 2020 року та до досягнення ними повноліття.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно з часу звернення до суду 19 жовтня 2020 року та до досягнення дитиною ОСОБА_6 трирічного віку.

Стягувати з ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 908 гривень.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді