Справа № 308/4315/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Малюк В.М.,

за участі секретаря судового засідання - Матіко Я.Ю.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

та державного виконавця відділу ДВС у м. Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжега М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця відділу ДВС у м. Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжеги Максима Ростиславовича, у виконавчому провадження №52481751, неправомірними та поновлення порушеного права заявника, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою, яку мотивує тим, що 27.09.2021 року заступником начальника відділу ДВС у м. Ужгород Венжега М.Р., з метою виконання рішення суду, винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Скаржник вважає вказану постанову про арешт майна боржника від 27.09.2021 року незаконною, неправомірною та такою, що порушує права та свободи скаржника, зокрема гарантоване йому Конституцією України право на пенсію.

Зазначає, що у АТ «ПриватБанк» він має тільки один відкритий рахунок - пенсійний. З його пенсії на користь стягувача, стягується Пенсійним фондом України 20 відсотків від її розміру. Також вказує, що чинним законодавством визначено розмір відрахувань - 50 відсотків тільки у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної коди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, однак вважає, що до цієї категорії боржників не відноситься.

З огляду на вищенаведене, скаржник просить визнати дії державного виконавця відділу ДВС у м. Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжеги М.Р. по виконавчому провадженню № 2-2480/1 (виданого 05.10.2010 року Ужгородським міськрайонним судом) неправомірними та зобов`язати начальника відділу ДВС у м. Ужгород усунути порушення закону при винесенні постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 від 27.09.2021 р. та поновити порушене право заявника.

Крім цього, разом із поданою скаргою, скаржник звернувся із заявою про поновлення пропущеного строку на звернення із скаргою до суду.

18.04.2022 року представником відділу ДВС у м. Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подано до суду заперечення на скаргу, згідно якого представник просить суд у задоволенні скарги відмовити посилаючись на викладені у такому мотиви.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану ним скаргу з викладеними в такій мотивами. Зазначив, що пенсія це єдине джерело його доходу та на неї не може бути накладено арешт. Просив визнати дії виконавця неправомірними, скасувати постанову державного виконавця та поновити його порушене право.

Державний виконавець відділу ДВС у м. Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжега М.Р. в судовому засіданні підтримав подані ним письмові заперечення з викладеними в таких мотивами. Зазначив, що оскаржувана постанова була винесена з метою виконання рішення суду та на підставі чинного законодавства. Просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення - ОСОБА_1 та державного виконавця - Венжега М.Р., дослідивши матеріали скарги, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п. а ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Частиною 2 ст. 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлено, що ОСОБА_1 - 30.12.2021 року було подано до Ужгородського міськрайонного суду позовну заяву «Про визнання неправомірною постанову про арешт коштів боржника та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями виконавцем відділу ДВС у м. Ужгород».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2022 року, копію якого ОСОБА_1 отримав 30.03.2022 року, провадження у справі за його позовом до відділу ДВС у м. Ужгород - закрито. Крім цього, суд ухвалив : «роз`яснити позивачу право звернутися до суду із скаргою у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України»

05.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою.

Враховуючи фактичні обставини справи та вказані норми права, зважаючи на наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку на оскарження дій державного виконавця, суд визнає такі поважними, а тому з метою належного захисту прав скаржника, вважає, що строк на звернення до суду зі скаргою, підлягає поновленню.

Щодо суті поданої ОСОБА_1 скарги, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби міста Ужгорода Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває ВП №52481751 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3480/10 виданий 05.10.2010 р. про: «стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Траст Фінанс» заборгованість в розмірі 200765,65 грн. та сплачені позивачем судові витрати в розмірі 1820 грн.».

27.09.2021 року заступником начальника відділу ДВС у м. Ужгород Венжега М.Р., з метою виконання рішення суду, винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Згідно зі статтями 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження». Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Відповідно до статті 72 Закону України «Про виконавче провадження» на допомогу з державного соціального страхування, що виплачується в разі тимчасової непрацездатності та в інших випадках, допомогу по безробіттю та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, призначену відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено кошти, на які не може бути звернено стягнення.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Пунктом 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження 12-28гс20), а також постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16-ц(провадження № 61-10611св20) та від 24 лютого 2021 року у справі № 756/1927/15-ц (провадження № 61-14725св20).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що у постанові про арешт коштів боржника від 27.09.2021 року, заступник начальника відділу визначив банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення, на які заборонено законом.

Також встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до АТ «Приват Банк» із зверненнями щодо використання належного скаржнику рахунку, на що отримував від банку відповіді, зі змісту яких слідує, що карта НОМЕР_1 , на яку ОСОБА_1 надходить пенсія, в розумінні чинного законодавства не є спеціальним рахунком та на нього можуть бути зараховані не лише пенсійні виплати. (відповідь №20.1.0.0.0/7-220110/7761).

Вказане також підтверджується дослідженою судом довідкою АТ «ПриватБанк» № MVRN4E2BUR2HHJNU від 10.12.2021 року.

Тобто, рахунок відкритий на ім`я боржника у АТ КБ «ПриватБанк» та на який державним виконавцем накладений арешт, не є рахунком зі спеціальним призначенням, оскільки до таких рахунків належать лише рахунки, які призначені для виплат заробітної плати та податків та які належать виключно юридичним особам або фізичним особам-підприємцям, а не рахунки фізичних осіб, на які надходять такі виплати.

Разом з тим встановлено, що банк не повідомляв державного виконавця про спеціальний режим коштів боржника та не повертав виконавцю його постанову без виконання, хоча це є прямим обов`язком банку.

Вищезазначена позиція узгоджується з правовим висновком, який викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.08.2021 року по справі 711/841/14-ц.

Одночасно, необхідно зазначити, що згідно позиції Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в рішення від 03.02.2021 року у справі №756/1927/16 ц, якщо рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат тощо) та набули статусу вкладу.

Також у судовому засіданні встановлено, з показань виконавця, що відразу після накладення арешту, до боржника було доведено про можливість відкриття рахунку у іншій банківській установі для отримання пенсії, що було скаржником і зроблено у подальшому.

Що стосується вимоги скаржника щодо відновлення його порушеного права, то слід зазначити наступне.

Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», доповнено Прикінцеві та Перехідні положення пунктом 10-2 відповідно до якого:

Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України:

фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень;

припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації);

Встановлено, що кошти на арештованому рахунку боржника розблоковано, а стягнення з пенсії боржника не проводяться.

Одночасно необхідно зазначити, що відповідно до листа НБУ №14-0004/721 від 05.01.2022 16:14, на який посилається ОСОБА_1 , підтверджено правомірність вчинених дій державним виконавцем та роз`яснено ОСОБА_1 наступне:

«Слід звернути увагу, що перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення, визначений у статті 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець може накласти арешт на кошти на рахунку для зарахування заробітної плати, пенсії, стипендії та соціальних виплат, відкритому відповідно до вимог пункту 69 розділу V Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 01.04.2019 № 56) (далі - Інструкція №492).

Варто зазначити, що окремі поточні рахунки, у визначенні пункту 69 Інструкції №492, які можуть відкриватись банками для зарахування коштів виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат, не віднесені законами України до рахунків із спеціальним режимом використання.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35і Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15і Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19і Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26і Закону України "Про теплопостачання", статті 18і Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом».

Отже, НБУ повідомив скаржника ОСОБА_1 про те, що його рахунок, відкритий у АТ «ПриватБанк», не віднесено законами України до рахунків із спеціальним режимом використання, тобто виконавчою службою правомірно винесено постанову про арешт коштів, а АТ «ПриватБанк» правомірно прийнято до виконання постанову про арешт коштів боржника.

За приписами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Беручи до уваги наведені вище фактичні обставини справи та системний аналіз законодавства, суд виходячи з вимог ч.2 ст. 451 ЦПК України, приходить до висновку, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв відповідно до закону та в межах наданих йому повноважень, а тому вважає, що подана ОСОБА_1 скарга не ґрунтується на вимогах закону, є безпідставною, і в її задоволенні, слід відмовити.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 5, 12, 13, 18, 447, 450, 451, 452 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця відділу ДВС у м. Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Венжеги Максима Ростиславовича, у виконавчому провадження №52481751, неправомірними та поновлення порушеного права заявника відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 21.04.2022 року.

Суддя Малюк В.М.