Провадження № 2/537/806/2022
Справа № 537/1008/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.08.2022 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі Савічевій М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Крюківського районного відділу Державної міграційної служби у місті Кременчуці Полтавської області,

про встановлення та скасування реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт невідповідності відомостей про реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_2 в період часу з 06 травня 2014 року по поточний час фактичному місцю постійного проживання останнього; скасувати відомості про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що внаслідок здійсненої приватизації, він та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_2 . Після смерті дружини, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач у квартирі проживає одноосібно. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у вказаній квартирі з 07 листопада 1979 року, однак фактично з 2012 року відповідач в квартирі не проживає, оскільки перебуває за межами України в Російській Федерації, набув там громадянства та проживає там всі ці роки. Оскільки відповідач на протязі тривалого часу не подає до уповноважених органів України відомості про дійсне місце свого проживання та не знімається з реєстрації з вказаної квартири, завдається шкода майновим інтересам позивача, він несе надмірний тягар зі сплати комунальних платежів. За викладених обставин, позивач і вимушений звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 30 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак надав до суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав.

Представник третьої особи - Крюківського районного відділу Державної міграційної служби у місті Кременчуці Полтавської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся.

Враховуючи думку позивача ОСОБА_1 , вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 лютого 2008 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по 1/5 частці у кожного.

Вказане вище також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером №20512331 від 08 жовтня 2008 року, відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , розмір частки кожного 1/5.

З матеріалів справи, а саме із довідки від 14 квітня 2022 року, виданої ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс», вбачається, що за адресою: квартира АДРЕСА_5 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знята з реєстрації 21 квітня 2017 року у зв`язку зі смертю (померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

Проаналізувавши доводи ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що зміст його позовних вимог зводиться до захисту прав останнього як співвласника спірної квартири від порушень з боку відповідача, який зареєстрований у квартирі, шляхом зняття його з реєстрації.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністраів України від 07 лютого 2022 року № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником); 2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; 3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; 4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житло; 2) про позбавлення права користування житлом; 3) про виселення; 4) про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи; 5) про визнання особи безвісно відсутньою; 6) про оголошення фізичної особи померлою.

У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

Крім того, відповідно до частини 12 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» 05.11.2021 року №1871-IX, зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) співвласника житла за заявою іншого співвласника цього житла не здійснюється.

За таких обставин, заявлена позивачем вимога про встановлення факту невідповідності відомостей про реєстрацію постійного місця проживання відповідача та скасування відомостей про зареєстроване місце проживання останнього і як наслідок в подальшому зняття з зареєстрованого місця проживання відповідача, який є співвласником вказаної квартири, не може бути задоволена у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України, оскільки поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше), вимог про що позивачем не заявлено.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Частина перша статті 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловживала.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов про встановлення факту невідповідності відомостей про реєстрацію постійного місця проживання відповідача та скасування відомостей про зареєстроване місце проживання останнього, які зводяться до захисту прав позивача як співвласника спірної квартири від порушень з боку відповідача, який зареєстрований у квартирі, шляхом зняття його з реєстрації, без зазначення яким чином останній порушує право позивача на володіння своїм майном, не підлягає задоволенню, оскільки зазначений позов спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловживала. Відповідач ОСОБА_2 є законним володільцем частини спірної квартири, підстав для позбавлення його власності немає.

Доводи позивача про тривале не проживання ОСОБА_2 у належному йому житловому приміщенні, не спростовують висновків суду з наведених вище підстав.

Отже враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту та скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків відсутні, адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ), за участю третьої особи Крюківського районного відділу Державної міграційної служби у місті Кременчуці Полтавської області ( адреса: 39600, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ігоря Сердюка, будинок 43), про встановлення факту та скасування реєстрації місця проживання відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 серпня 2022 року.

Суддя : Д.О. Зоріна