Справа № 344/5357/21
Провадження № 22-ц/4808/362/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

секретаря Максимів Ю.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Челій-Пушкар О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області Мельника В.І. на рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2021 року ухвалене у складі судді Бабій О.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу № 70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу № 70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 25.11.2008 року вона з відповідачем перебувала у трудових відносинах на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області. Наказом №70-к від 11 березня 2021 року була звільнена із займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін. Вказує, що жодної угоди між сторонами не було. Написана нею 10.03.2021 заява про звільнення за угодою сторін під примусом (на вимогу) новопризначеного начальника управління ОСОБА_2 . У заяві про звільнення вона дати звільнення та дати написання заяви не вказувала, так як угоди не було. 11.03.2021 вийшла на роботу де начальник повідомив, що вона звільнена з роботи. Просила визнати протиправним і скасувати наказ до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області №70-к від 11.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ № 70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11 березня 2021 року.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, місцезнаходження якого м. Івано-Франківськ, вул. Андрія Мельника буд. № 11, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно в розмірі 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок, з сплатою всіх обов`язкових платежів та внесків, 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень витрат понесених на професійну правничу допомогу та 4 290 (чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень 25 копійок витрат пов`язаних із залученням експерта.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області допущено до негайного виконання.

Стягнуто із Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, місцезнаходження якого м. Івано-Франківськ, вул. Андрія Мельника буд. № 11, , на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України із зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 3958 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 50 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду начальник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області Мельник В.І. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Апелянт вказує, що на час підписання начальником управління наказу про звільнення позивача з роботи, ініціативи з боку ОСОБА_1 на анулювання домовленості щодо звільнення за угодою сторін не було. Зокрема, твердження позивача про те, що заява про звільнення за угодою сторін написана під примусом є абсолютно безпідставним і не підтверджується жодним доказом у справі. За результатом висновку експерта від 05.11.2021 року встановлено, що дату заяви зазначила не позивач, проте, зазначена обставина не спростовує факту, що заява про звільнення за угодою сторін написана, підписана та подана позивачем без будь якого примусу. Тому саме добровільне написання та подання позивачем заяви про звільнення підтверджує факт досягнення між нею та роботодавцем погодження умов припинення трудового договору за угодою сторін. Щодо розрахунку на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 305 049,06 грн, є неправильним зважаючи на те, що з 11 березня по 02 квітня 2021 року позивачка перебувала тимчасово непрацездатною й відповідно за цей період нарахована та виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 03 квітня по 14 грудня 2021 року може становити 278 040 грн 00 коп. (середня заробітня плата 1588 грн 80 коп.).

27 січня 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Вважає рішення першої інстанції законним та обґрунтованим винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвоката Челій-Пушкар О.І. апеляційну скаргу заперечила.

Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що наказ № 70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню, а позивачку слід поновити на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11 березня 2021 року, оскільки в заяві не можливо було визначити дату звільнення позивачки, у позивачки було відсутнє волевиявлення на припинення трудових відносин. У зв`язку із звільненням позивачки без законної підстави, відповідач зобов`язаний виплатити позивачці середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що наказом начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області від 11.03.2021 року № 70-к позивачку звільнено з роботи з посади заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11 березня 2021 року за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП (а.с.7). З наказом позивачка ознайомлена 11 березня 2021 року.

У заяві позивачки дата звільнення не зазначена, а дата написання заяви зазначена 11.03.2021 не позивачкою, а іншою особою, що підтверджується висновком експерта від 05.11.2021 (а.с. 136-140).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

У випадку, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органому кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Приписами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Отже, анулювання домовленості про звільнення за згодою сторін може мати місце лише при взаємній згоді на це роботодавця і працівника.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 та в постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 306/1425/17 (провадження № 61-31292св18), від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19 (провадження № 61-21869св19).

Відтак, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством, тобто звільнення з роботи за угодою стрін відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, судом першої інстанції вірно враховано, що наказ № 70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки у заяві ОСОБА_1 про звільнення з роботи за угодою сторін не зазначено дати її написання та дати, з якої позивачка мала намір припинити трудові відносини.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачка добровільно написала та подала заяву про звільнення, що є фактом досягнення між нею та роботодавцем погодження умов припинення трудового договору за угодою сторін, оскільки спростовується висновком судово-почеркознавчої експертизи від 05 листопада 2021 року №1482/21-28 та матерілами справи.

Разом з тим, стягуючи з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно в розмірі 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок не враховано, що з 11 березня по 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.

Встановлено, що згідно листків непрацездатності АДУ № 820951 та АДУ №820979 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 11 березня по 29 березня 2019 року та 30 березня по 02 квітня 2021 року (а.с.201) і їй відповідно за цей період нарахована та виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності, що не заперечується останньою.

Відповідно до ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки про заробітну плату позивачки від 31.03.2021 року № 25, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останніх два місяці роботи становить 1 588 грн. 80 коп (а.с.9).

Враховуючи період з 11 березня по 29 березня 2019 року та 30 березня по 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 тимчасово непрацездатною, кількість робочих днів за час вимушеного прогулу становить 175 днів, таким чином, сума стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно становить 280 040 грн з (двіста вісімдесят тисяч сорок гривень) ( 1588,80 грн *175 робочих днів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу таким, що постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає зміні в частині стягнення з середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно в розмірі 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок та зменшити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок до 280 040 грн з (двіста вісімдесят тисяч сорок гривень).

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області Мельник В.І. задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 грудня 2021 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно в розмірі 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок змінити й зменшити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 305 049 (триста п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок до 280 0 40 грн з (двіста вісімдесят тисяч сорок гривень).

В решті оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 02 травня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

О.В.Пнівчук