У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2022 року м. Київ

Справа № 824/65/22

Провадження: № 22-ск/824/40/20221

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Невідомої Т.О.,

секретар судового засідання Гулієв М.Д.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Дорошенка Олега Миколайовича в інтересах Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року

у справі № 184/2021 за позовом UAB «INTERCHEMAS» (Литва) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року стягнуто з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь UAB «INTERCHEMAS» (Литва) 59 274,09 євро основного боргу, 380,01 євро - 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, 4 273,40 євро - відшкодування витрат з арбітражного збору, та, крім того, 2 000,00 євро - на відшкодування витрат на правову допомогу, а разом 65 927,50 євро.

Припинено провадження у справі у частині стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 63,33 євро у зв`язку з відмовою позивача від стягнення цієї суми з покладенням на позивача арбітражного збору у сумі 4,71 євро.

28 червня 2022 року до Київського апеляційного суду надійшла заява Дорошенка О.М. в інтересах ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року.

Заява обгрунтована тим, що сторони уклали змішаний договір, який містить елементи поставки та арбітражної угоди, що відповідає ч. 2 ст. 628 ЦК України. На виконання вимог законодавства сторони в Контракті погодили строк дії Контракту як єдиного цілого, зазначивши виключення, які застосовуються до окремих елементів Контракту. Відповідно до п. 10.1 Контракту він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30.06.2021 року, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов`язань постачальника, передбачених Контрактом, він діє до закінчення строку дії гарантії на продукцію. Таким чином, строк дії всіх умов, зафіксованих в Контракті - 30.06.2021 року, за виключенням домовленостей щодо оплати та гарантійних зобов`язань. Відтак, арбітражна угода діяла до 30.06.2021 року. Рішення ухвалене Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України 24.01.2022 року, тобто в той час, коли арбітражна угода сторін закінчила свою дію. Тобто, домовленість сторін про розгляд МКАС при ТПП України спорів, що випливають із Контракту, не існувала протягом розгляду справи і під час ухвалення рішення. Таким чином, на момент арбітражного розгляду не існувало дійсної арбітражної угоди, яка б давала МКАС при ТПП України права бути компетентним судом, та відповідно, право ухвалити рішення по суті спору. Зазначив, що оскаржуване рішення не відповідає законодавству та є підставою для його скасування на підставі п.п. а) п. 1 ч. 2 ст. 459 ЦПК України. Також вказав, що у розділі ІХ Контракту, укладеного між сторонами, міститься арбітражне застереження. Однак, даним розділом не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі. Водночас, укладання зазначеного контракту відбувалося за результатами проведення публічних закупівель. Окрім того, відмітив, що передання на розгляд до МКАС при ТПП України спору щодо виконання Контракту про публічні закупівлі суперечить положенням ч. 2 ст. 22 ГПК України. Додатково вказав, що ДП НАЕК «Енергоатом» відноситься до суб`єктів господарювання державного сектору економіки, включене до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Посилався на пункт 2 статті V Нью-Йоркської конвенції, згідно якої у визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій запитується визнання та приведення до виконання, визнає, що: a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання та приведення до виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни. Стверджував, що визнання і надання дозволу на виконання вказаного рішення порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України та вплине на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання та постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики.

В запереченнях на заяву про скасування арбітражного рішення адвокат Муляр Є.Г. в інтересах UAB «INTERCHEMAS» (Литва) вважав, що підстави для скасування арбітражного рішення у справі відсутні. На спростування доводів відповідача зазначив, що протягом усього розгляду справи в арбітражі відповідач не заперечував проти компетенції МКАС при ТПП України, подавав процесуальні документи, відстоюючи свою правову позицію по суті спору, що свідчить про визнання відповідачем чинності арбітражного застереження. Також зазначив, що виконання оскаржуваного арбітражного рішення ніяким чином не суперечитиме публічному порядку України.

В судовому засіданні адвокат Муляр Є.Г. заперечував проти задоволення вказаної заяви.

Представник ДП «НАЕК «Енергоатом» в судове засідання не з`явився.

25 серпня 2022 року до суду надійшло клопотання Дорошенка О.М. в інтересах ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про відкладення розгляду справи. Клопотання обґрунтоване тим, що представники ДП, які могли здійснювати представництво у справі, а саме, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перебувають у щорічних відпустках.

Вирішуючи питання розгляду справи за відсутності представника заявника, суд виходить з наступного.

Справа про оскарження рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу розглядається суддею одноособово протягом тридцяти днів з дня надходження до суду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, в судовому засіданні з повідомленням сторін (ч. 1 ст. 457 ЦПК України).

Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 457 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, розгляд справи вже відкладався за відповідним клопотанням Дорошенка О.М. в інтересах ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Про наступний розгляд справи ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» було повідомлено належним чином та завчасно, а саме, за місяць, що надавало заявнику можливість забезпечити явку представника ДП з урахуванням графіку відпусток.

Слід відмітити і те, що, окрім працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , сам заявник Дорошенко О.М. також не був позбавлений можливості представляти інтереси ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в судовому засіданні.

З огляду на викладене, а також ураховуючи обмежені процесуальним законом строки розгляду справи судом, суд вважає наведені заявником підстави для відкладення розгляду справи неповажними, а тому вважає за можливе слухати справу за відсутності представника ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Заслухавши пояснення представника UAB «INTERCHEMAS», суд прийшов до висновку, що заява про скасування Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 4 ст. 454 ЦПК України, рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оспорено в порядку, передбаченому цим розділом, якщо місце арбітражу знаходиться на території України.

Заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», з питань, що регулюються цим законом ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках коли воно передбачено у цьому Законі.

Частиною 1 ст. 34 зазначеного Закону передбачено, що оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування згідно з п. 2 та 3 цієї статті.

Підстави скасування загальними судами рішень арбітражного суду зазначені у частині другій статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і відповідають змісту статті 459 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Згідно з частиною другою статті 459 ЦПК України та частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо: 1) сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або б) її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або 2) суд визначить, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення може бути скасоване судом, зокрема і у разі, якщо арбітражна угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

Згідно з ст. 16 вказаного Закону, питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у кожній конкретній справі вирішує склад Арбітражного суду, який розглядає спір.

В силу положень статті 7 Закону, Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України має право розглядати спори за наявності письмової угоди сторін про передачу спору, що виник між ними або може виникнути в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні, на вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Як на підставу для скасування рішення рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року заявник вказував на недійсність арбітражної угоди у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Надаючи оцінку таким доводам заявника, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Згідно зі статтею II Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати в арбітраж усі або будь-які спори, що виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-яким конкретним договірним або іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду. Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, що підписана сторонами, або що міститься в обміні листами або телеграмами.

Для чинності арбітражного застереження не має значення, оформлено воно як рукописний текст чи з використанням техніки; важливо, аби була дотримана письмова форма.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 920/241/19 зроблено висновок про те, що арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди.

Нью-Йоркська конвенція закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті II Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам.

Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу.

Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Як убачається із матеріалів справи, 30 жовтня 2020 року між UAB «INTERCHEMAS» (постачальник) та ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (покупець) укладено контракт № 53-129-01-20-02196, предметом якого є постачання запасних частин до насосів типу 400-QHD-SPEC виробництва SIGMA GROUP для потреб ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» на суму 59 274,09 Євро.

У п.п. 9.1-9.2 розділу ІХ контракту, сторони погодили, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом переговорів та взаємних консультацій. Усі неврегульовані за договором спори передаються заінтересованою стороною на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності до Регламенту даного суду, з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору.

Це арбітражне застереження є арбітражною угодою, укладеною сторонами у письмовій формі, і такою, що відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Указане арбітражне застереження містить усі необхідні істотні умови, у тому числі, визначення арбітражної установи, підстави передачі спору на арбітраж, порядок розгляду справи, місце та мову проведення арбітражного розгляду.

ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у встановленому законом порядку не оспорювало дійсність арбітражної угоди.

Контракт, який містить арбітражне застереження, недійсним не визнавався та рішення винесено щодо спору, передбаченого арбітражною угодою, а тому посилання заявника щодо закінчення арбітражною угодою своєї дії є безпідставними.

Слід відмітити, що згідно з пунктом 1 статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, що не залежить від інших умов договору, і навіть винесення арбітражем рішення про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність арбітражного застереження.

У статті 4 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України зазначено, щоарбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, яка не залежить від інших умов договору. Винесення рішення складом Арбітражного суду про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність арбітражного застереження.

Ураховуючи викладене, посилання заявника про припинення дії арбітражного застереження, яке міститься в пункті 9.2 договору, є безпідставними.

Як на підставу для скасування рішення рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року заявник вказував також на те, що спір, який розглядав арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України, оскільки стосується виконання контракту, що був укладений в результаті проведення публічної закупівлі. Однак, і такі доводи заявника спростовуються наступним.

Статтею 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

Глава 3 розділу ІХ ЦПК України регулює питання щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а главою 4 вказаного розділу врегульовано порядок здійснення провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів.

Отже, спір, що виник при виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути предметом розгляду третейського суду на території України, але може бути віднесений сторонами до компетенції міжнародного арбітражного суду.

При розмежуванні цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами, якими у першому випадку є рівноправність сторін договору та їх статусу у таких відносинах, а в іншому - наявність в однієї із сторін договору публічних відповідних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахування особливостей, визначених цим Законом.

Ці особливості випливають з мети Закону, якою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» публічно-правовими є відносини з державного регулювання, контролю у сфері закупівель та громадського контролю, визначення загальних умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення закупівель та процедур торгів, переговорних процедур, звітності про результати проведення закупівлі тощо.

Згідно з частиною другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Отже, на відміну від спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті, які мають публічно-правові аспекти і які підлягають розгляду лише у порядку господарського судочинства, цивільно-правові аспекти таких спорів можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Застосований законодавцем термін «цивільно-правові аспекти спорів» за своїм смисловим значенням та переслідуваною законодавцем метою по суті є різновидом саме цивільно-правового спору, який у спірному випадку виник на стадії виконання стороною договірного обов`язку зі сплати коштів за надані послуги.

Питання правових наслідків порушення зобов`язання, відповідальності за порушення зобов`язання врегульовані главою 51 розділу 1 книги п`ятої Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За своєю правовою природою спір, який переданий сторонами у цій справі на вирішення МКАС при ТПП України, є саме цивільно-правовим спором, оскільки стосується виконання укладеного цивільно-правового договору (стягнення боргу за поставлену за контрактом продукцію та відповідних штрафних санкцій), і не стосується його публічно-правових аспектів, а саме, питань дотримання Закону України «Про публічні закупівлі» при проведенні публічних закупівель.

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2020 року у справі № 824/235/2018 (провадження № 61-19916ав19).

Вирішуючи питання чи суперечить оспорюване арбітражне рішення публічному порядку України, суд звертає увагу на те, що публічним порядком належить розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо).

Стаття 459 ЦПК України не містить визначення того, що розуміється під «публічним порядком».

При визначенні змісту цього поняття варто ураховувати рекомендації Асоціації міжнародного права щодо публічного порядку, прийняті у місті Нью-Делі у 2002 році, у яких зазначено, що остаточність арбітражних рішень у міжнародному комерційному арбітражі повинна поважатися за винятком надзвичайних обставин.

Такі надзвичайні обставини існують, якщо визнання або примусове виконання арбітражного рішення буде суперечити міжнародному публічному порядку. Згідно з пунктом 1 (d) цих рекомендацій, міжнародний публічний порядок будь-якої держави включає в себе: (I) фундаментальні принципи, що стосуються справедливості або моралі, які держава бажає захищати, навіть якщо вона не була безпосередньо залучена до участі у спорі; (Ii) правила, призначені для обслуговування основних політичних, соціальних або економічних інтересів держави, відомі як lois de polis або «правила громадського порядку»; і (Iii) обов`язок держави дотримуватися своїх зобов`язань перед іншими державами або міжнародними організаціями.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише коли суд визначить, що: об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України, арбітражне рішення суперечить публічному порядку (orde public) України.

Згідно з статтею 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. Відмова в застосуванні права іноземної держави не може ґрунтуватися лише на відмінності правової, політичної або економічної системи відповідної іноземної держави від правової, політичної або економічної системи України.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, не порушення територіальної цілісності тощо.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

Таким чином, головним завданням застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Виконання зазначеного Арбітражного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, відповідно це рішення поширює свою дію тільки на боржника.

Крім того, спірні правовідносини у межах розгляду справи ґрунтуються на домовленості сторін (на договірних засадах), зі змісту договору не вбачається факту застосування норми права іноземної держави, яка суперечить та вступає в колізію з чинним цивільним законодавством України, тому публічний порядок України в цьому випадку не зачіпається.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року було вирішено питання про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом»на користь UAB «INTERCHEMAS» заборгованості у зв`язку з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, та який є обов`язковим для сторін.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх правових підстав для скасування оскаржуваного арбітражного рішення, а відтак, у задоволенні заяви Дорошенка О.М. в інтересах ДП «НАЕК «Енергоатом»про скасування про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року у справі № 184/2021 слід відмовити.

Керуючись ст. 459, 460 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У заяві Дорошенка Олега Миколайовича в інтересах Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 24 січня 2022 року у справі № 184/2021 за позовом UAB «INTERCHEMAS» (Литва) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення боргу відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року.

Суддя Т.О. Невідома