ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4565/22 Справа № 176/1767/20 Суддя у 1-й інстанції - Крамар О.М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним вище позовом де, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, просила ухвалити судове рішення, яким здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно. Здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності за нею, на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , розміром 0,0678 га, кадастровий номер :01:133:0008 та на 1/2 частину за ОСОБА_1 , встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно.

Позов мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_3 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 жовтня 2015 року. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини між ними припинено восени 2019 року. На даний час спільне господарство вони не ведуть та сумісно не проживають. На розгляді Жовтоводського міського суду знаходиться справа за її позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В період шлюбу вони з відповідачем придбали будинок під АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 0,0678 га. Договір купівлі-продажу №1493 було укладено 19 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та посвідчений державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О.

Позивач вважає, що вищезазначений будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, адже був придбаний для потреб сім`ї. Кошти на придбання будинку були надані їм, як подружжю, бабусею та дідусем чоловіка. Дочки народилися в 2016 та 2018 роках, тому вона до теперішнього часу перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Усі соціальні виплати, які позивач отримувала, вона витрачала на дітей. Чоловік у свою чергу, всю відповідальність за утримання сім`ї перекладав на своїх батьків, які за свої гроші купували їжу та одяг дітям. Усе сімейне життя позивач намагалась знайти для сім`ї додатковий заробіток, який би вона могла поєднувати з вихованням дітей та господарством, в той час як чоловік перебивався нерегулярними підробітками. Офіційну роботу він знайти не міг, а якщо і знаходив, то кошти, які отримував витрачав на свої потреби. Веденням господарства та вихованням дітей займалась позивач. Після припинення шлюбних відносин, побутові речі, що знаходились у будинку вони розділили за домовленістю, про що склали письмовий документ. Поділити ж будинок у добровільному порядку чоловік відмовляється, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року позов задоволено та ухвалено: здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 та за ОСОБА_1 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно; здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , розміром 0,0678 га, кадастровий номер :01:133:0008 та за ОСОБА_1 на 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , розміром 0,0678 га, кадастровий номер :01:133:0008, встановивши право спільної часткової власності на зазначене майно; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що спірний будинок та земельна ділянка придбана в період зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Про те, що даний об`єкт буде належати сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, визначено самим договором купівлі-продажу, належність вказаного майна до особистої приватної власності ОСОБА_1 не доведено, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована. Позивач є співвласником будинку, оскільки він перебував у спільній сумісній власності колишнього подружжя та підлягає поділу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2015 року, актовий запис №284, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 19 жовтня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О., ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 , від імені якого діяла ОСОБА_6 , земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком (з будівлями і спорудами), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка площею 0,0678 гектарів, кадастровий номер :01:133:0008. Пунктом 14 даного договору визначено, що письмову згоду подружжя покупця на купівлю житлового будинку та земельної ділянки, який буде об`єктом права спільної сумісної власності подружжя отримано у встановленому законодавством України порядку відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України, про що була подана відповідно заява.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 вересня 2020 року житловий будинок та земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 19 жовтня 2016 року.

Відповідно до Акту про проживання особи не за місцем реєстрації від 17 вересня 2020 року, засвідченого сусідами, за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 02 вересня 2020 року, фактично проживають: мати ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , однак зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Сторони добровільно поділили побутові речі, набуті у шлюбі, що підтверджується розпискою від 06 вересня 2020 року, складеною у присутності свідків.

В судовому засіданні був досліджений відеозапис, на якому вбачається, що мати позивачки під час весілля подарувала позивачу та відповідачу ключі від квартири.

Позивач ОСОБА_3 не заперечувала того факту, що спірний будинок був придбаний відповідачем за кошти його батьків, однак вона вважає, що кошти на придбання будинку надавались батьками відповідача їм обом, як подружжю. Крім того, спірний будинок був придбаний як спільна сумісна власність подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що спірний будинок та земельна ділянка придбана в період зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Про те, що даний об`єкт буде належати сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, визначено самим договором купівлі-продажу, належність вказаного майна до особистої приватної власності ОСОБА_1 не доведено, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, не спростована. Позивач є співвласником будинку, оскільки він перебував у спільній сумісній власності колишнього подружжя та підлягає поділу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У відповідності до абз. 4 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне майно, є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними, виходячи із засад рівності часток та суд першої інстанції правильно визнав за сторонами по 1/2 частині спірного майна.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом першої інстанції правильно застосовано.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірне майно не являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю, оскільки хоча це майно і було придбано за час шлюбу, проте не за спільні кошти, а за його особисті кошти, які йому подарували батьки, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в договорі купівлі-продажу була надана письмова згода подружжя на придбання даного майна у відповідності до ст. 65 СК України, а отже дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доказів того, доказами придбання спірного будинку та земельної ділянки в період шлюбу за його особисті кошти, матеріали справи не містять.

Оскільки по справі не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про задоволення позову та поділив майно у обраний позивачем спосіб.

За таких обставин рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко