Справа № 303/3679/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів:Фазикош Г.В.,Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Кекерчень М.І.,

за участі представників Лук`яненко А.О., Сусол В.В., Андрейчик А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Мукачівської окружної прокуратури та Мукачівської міської ради на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2021 року, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю., у справі за позовом Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

Мукачівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2021 року позовну заяву Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Мукачівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду Мукачівська окружна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також на ухвалу суду Мукачівська міська рада подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Мукачівської окружної прокуратури адвокат Лук`янов А.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Щодо апеляційної скарги поданої Мукачівською міською радою просить закрити апеляційне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Це положення Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Як кореспондують абзаци 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Системне тлумачення положень частин 3-5 ст. 56 ЦПК України і ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас тлумачення пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України з урахуванням сталої практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави є законодавчо визначеними, а тому суд згідно з принципом «jura novit curia» (суд знає закони) має самостійно перевірити наявність чи відсутність повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що Мукачівська міська рада не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатися до суду з відповідним позовом до відповідача у цій справі.

Верховний суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах ВС від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі №910/4345/18).

Сам лише факт відсутності звернення суб`єкта владних повноважень із позовом до суду, не може свідчити про свідоме зволікання уповноваженого органу щодо захисту своїх прав та інтересів.

Така практика Верховного Суду зумовлена необхідністю забезпечення гарантованого принципу рівності сторін у судовому процесі. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення від 31.03.2005 у справі «F.W. v. France», п.27).

Верховний Суд відзначає, що така практика не є намаганням обмежити функції прокуратури сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, а є лише наслідком системного тлумачення положень законодавства, якими встановлена необхідність підтвердження судом підстав для представництва прокуратурою інтересів держави, оскільки право прокуратури на звернення до суду в інтересах уповноваженого суб`єкта, не може презюмуватися, як безспірне.

Саме лише посилання на те, що уповноважений орган не звернувся в суд з позовом, для належного представництва прокурором інтересів держави, не достатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 КК України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Апеляційний суд погоджується, що звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначив, що до Мукачівської місцевої прокуратури звернулася Мукачівська міська рада з листом №1039/01-14 від 20.11.2017 року із проханням представництва інтересів у суді та сприяти у стягненні відповідних коштів із ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою. У свою чергу, в отриманому листі, а також у позовній заяві не наведено причини, які перешкоджають суб`єкту владних повноважень, а саме органу місцевого самоврядування, тобто Мукачівській міській раді особисто звернутися до суду за захистом своїх порушених прав і які є обгрунтовані підстави для звернення прокурора до суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 4909/04, рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, § 58).

За таких обставин оскаржена ухвала в межах її апеляційного перегляду є законною й обґрунтованою та підстав для її скасування, на підставі ст. 379 ЦПК України як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, ухвала судді суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Мукачівської окружної прокуратури та Мукачівської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 10 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді