ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року м.Суми

Справа №592/13219/21

Номер провадження 22-ц/816/858/22, 22-ц/816/846/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іванченка Михайла Михайловича,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2022 року, повний текст якого складено 05 липня 2022 року, та додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2022 року, у складі судді Костенка В.Г., ухвалені у м. Суми,

в с т а н о в и в :

20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Свої вимоги мотивувала тим, що у 2017 році вона вже перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано з його ініціативи через шість місяців після реєстрації. Після раптової смерті її батька ОСОБА_3 в листопаді 2020 року, залишилося діюче автотранспортне підприємство і ОСОБА_2 знову з`явився у її житі, просив вибачення, наполягав на укладенні шлюбу, який було зареєстровано 22 січня 2021 року. Вважала, що цей шлюб був фіктивним, укладеним у період її перебування у шоковому стані, без наміру у відповідача створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя, а з метою отримання доступу до її матеріальних благ - спадкового майна. Вже наступного дня відповідач став вимагати прибрати усі речі батька з будинку, почав сваритися і ображати. 08 лютого 2021 року позивач дізналася про свою вагітність, її поклали до лікарні, але відповідач не забрав її з лікарні і покинув, відмовив в оплаті аналізів, залишив при складних життєвих обставинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дитину, відповідач не забрав її з полового будинку, не надавав ніякої допомоги, проживають окремо.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2022 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування судових витрат у сумі 10000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Іванченко М.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним, стягнути на її користь судовий збір та витрати на правову допомогу.

Доводить, що відповідач, будучи обізнаним про майновий стан позивача, уклав з нею шлюб з корисливих мотивів, плануючи за рахунок майна її покійного батька якнайкраще влаштувати своє життя, оскільки після реєстрації шлюбу став вимагати призначення його керівником підприємства померлого батька.

Через два тижні після реєстрації шлюбу, після того, як позивач 08 лютого 2021 року дізналася про свою вагітність і перебувала у лікарні до 15 лютого 2021 року, відповідач залишив місце їх спільного проживання, не надавав їй будь-якої допомоги, не підтримував. Шлюб сторін не існував, вони не спілкувалися, разом час не проводили, після народження сина відповідач не забрав їх з пологового будинку, що свідчить про відсутність у нього наміру створити сім`ю.

Відсутність шлюбних відносин між сторонами підтверджується інформацією з особистої сторінки відповідача у соціальній мережі, де він публікує фото з іншою жінкою, що свідчить про публічне ігнорування шлюбу та відсутність наміру створювати сім`ю з ОСОБА_1 .

При ухваленні додаткового рішення судом не враховано майновий стан позивача, перебування на її утриманні малолітнього сина, визначений розмір судових витрат зашкодить дитині. Сама вимога відповідача про стягнення з позивача судових витрат на правову допомогу додатково підтверджує відсутність між сторонами сімейних відносин.

Вказує про допущене судом процесуальне порушення при ухваленні додаткового рішення, оскільки всупереч вимогам ст. 134 ЦПК України відповідачем не подавався попередній розрахунок витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Якименко О.І. просить залишити рішення та додаткове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, здійснити розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Іванченка М.М., які підтримали скаргу, заперечення щодо скарги ОСОБА_2 та його представника - адвоката Якименко О.І., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та додаткового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. СК України сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 1 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю.

Рішення суду про відмову у визнанні недійсним шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мотивоване тим, що всупереч вимогам ст. ст. 13, 81 ЦПК України позивачем не доведено укладення відповідачем шлюбу без наміру створити сім`ю, наявність у нього корисливого мотиву на отримання прав на її будинок та керівництво її підприємством.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 28 квітня 2017 року по 21 листопада 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8, 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 52 роки помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а.с. 10), після чого між сторонами знову виникли особисті стосунки, а з 25 грудня 2020 року вони стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач завагітніла.

22 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знову був зареєстрований шлюб Харківським міським відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 179 (а.с. 7).

Шлюбні стосунки у сторін не склалися, між ними стали виникати сварки. На початку лютого, вже після госпіталізації позивачки до лікарні 08 лютого 2021 року, стосунки між сторонами погіршилися, шлюб фактично розпався і не поновлювався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина.

Допитана судом першої інстанції у якості свідка ОСОБА_4 , мати позивачки, пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки, а через сім днів з`явився відповідач і запропонував допомогу вести бізнес. З 24 грудня 2020 року він став жити у їх будинку, а 22 січня 2021 року вони розписалися. Після цього, зі слів ОСОБА_1 , відповідач вимагав призначити його директором, тоді він ніде не працював. ОСОБА_1 була вагітна, її поклали у лікарню. Лікар дозволив дочці прогулятися і вона разом з дочкою залишили лікарню. Після цього їй зателефонував відповідач і став погрожувати, щоб вона не підходила до дочки, а вона сказала виїхати з будинку. Вважає, що відповідачу потрібен був будинок. Дочку у лікарні він не відвідував, не цікавився її здоров`ям, а 14 лютого 2021 року не допоміг забрати з лікарні. Увесь період вагітності не надавав допомоги і не цікавився нею.

Свідок ОСОБА_6 , подруга позивачки, пояснила суду, що бачила ОСОБА_2 лише двічі, вперше бачила його на їх весіллі. Коли у ОСОБА_1 помер батько, відповідач з`явився. Відвідувала ОСОБА_1 у лікарні, у пологовому будинку, знає, що відповідач не надавав допомогу по витратах на аналізи. Забирала позивача з пологового будинку.

Свідок ОСОБА_8 , двоюрідний брат позивача, вказав, що відповідача бачив з ОСОБА_1 на поминках її батька. Про реєстрацію їх шлюбу нічого не знав. Забирав її з пологового будинку. У вересні - жовтні 2021 року жив у будинку ОСОБА_1 , але відповідача там не було. Допомагав збирати дитяче ліжко, брав участь у купівлі необхідних речей для дитини.

Допитані судом першої інстанції свідки з боку відповідача вказали, що знають ОСОБА_1 , про стосунки між сторонами та реєстрацію шлюбу між ними.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що товаришує з відповідачем з 2019 року, коли той став заступником міського голови. Відповідач звертався до нього як до спеціаліста за допомогою для налагодження сімейних відносин з дружиною. У зв`язку з цим познайомився з ОСОБА_1 . На момент знайомства ОСОБА_1 була вагітна. Проблема відносин сторін полягала у тому, що у кожного зі сторін були сім`ї (батьки) і вони втручалися у відносини між подружжям. Відповідач намагався зберегти сім`ю, вживав заходів по відновленню спілкування, проте допомогти їм для збереження сім`ї не вдалося. Відносини між сторонами були категоричними, один одному не поступався.

За встановлених обставин, ухвалюючи рішення про відмову у визнанні недійсним шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених ст. 40 СК України підстав для визнання шлюбу сторін недійсним.

Судом не здобуто доказів, а позивачем не доведено, що при реєстрації шлюбу 22 січня 2021 року ОСОБА_2 не мав наміру створити сім`ю з ОСОБА_1 , а переслідував корисливу мету збагачення за її рахунок та отримання керівної посади на її підприємстві.

Так, причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей не правового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу.

При цьому, слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що зареєстрований 22 січня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб, про визнання недійсним якого ставиться питання у позові, є для сторін повторним, перший шлюб між ними було розірвано 21 листопада 2017 року. Після відновлення стосунків наприкінці 2020 року, ще до реєстрації нового шлюбу сторони почали спільно проживати у будинку позивача, вести спільне господарство, облаштовувати побут.

08 лютого 2021 року стало відомо про вагітність ОСОБА_1 та у зв`язку з таким її станом саме відповідач звертався до лікаря з проханням допомоги при госпіталізації, веденні вагітності дружини та прийняття пологів. Зазначене підтверджено суду першої інстанції показами свідка ОСОБА_12 та свідчить про зацікавленість ОСОБА_2 станом здоров`я дружини, перебігом вагітності.

Наявними у справі доказами у їх сукупності не доведено відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю з ОСОБА_1 , не спростовано його бажання набути права та обов`язки подружжя, проживати разом з нею, дбати про добробут, здоров`я та моральний стан дружини.

Сукупність зазначених обставин, встановлених судом першої інстанції, свідчить про обґрунтованість висновку суду про те, що реєстрація шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не порушує майнові права позивача, оскільки суд дійшов правильного висновку, що внаслідок укладення зазначеного шлюбу позивач не зазнала майнових втрат, а відповідач не покращив свій майновий стан, не набув у власність майна за рахунок позивача, не отримав інших благ чи привілеїв.

Доводи апеляційної скарги про протилежне висновків суду не спростовують і не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про допущене судом порушення норм процесуального права - ст. 134 ЦПК України щодо неподання відповідачем попереднього розрахунку витрат на правову допомогу.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 161/20630/18 вказав, що аналіз ч. 2 с. 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Врахувавши, що відповідачем надані належні докази надання йому правничої допомоги АО «Веріта Груп» на підставі укладеного Договору про надання професійної правничої допомоги від 08 листопада 2021 року, за що ним сплачено гонорар у фіксованому розмірі, у сумі 10000 грн (а.с. 163-167), суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 133, 134, 137 ЦПК України визначив до стягнення з позивача зазначену суму, про що в порядку ст. 270 ЦПК України ухвалив додаткове рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Іванченка Михайла Михайловича залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2022 року та додаткове рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: О. І. Собина

С. С. Ткачук