ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2221/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Сердюковій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектні системи ЛТД» до громадської організації «Наші гроші», ОСОБА_1 про захист ділової репутації шляхом визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування, суд -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ Проектні системи ЛТД» звернулось до суду з позовом до ГО «Наші гроші», ОСОБА_1 про захист ділової репутації шляхом визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування.

Позов мотивований тим, що відповідно до договору № 172/17-297 на виконання проектних робіт по об`єкту «Будівництво мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» в Печерському та Шевченківському районах» від 20.11.2017 року ТОВ Проектні системи ЛТД», як генеральний проектувальник, виконав проекті роботи на стадії «Проект» та «Робоча документація» по об`єкту «Бідівництво мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» в Печерському та Шевченківському районах» в обсягах, передбачених діючими державними будівельними нормами на розробку проектної документації на підставі завдання на проектування, що підтверджується Звітом про виконання договору про закупівлю від 27.02.2020 року.

В подальшому позивачем здійснено додаткові проекті роботи, проекті роботи в коригуванні документації та авторський нагляд по об`єкту «Будівництво мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» в Печерському та Шевченківському районах».

07.05.2019 року на веб-сайті: http://nashigroshi.org опубліковано статтю за авторством ОСОБА_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » взята з нашого конкурсного проекту, за який так і не заплатили» за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зміст зазначеної статті зафіксовано в Експертному висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки в мережі Інтернет від 09.09.2010 року № 246/2020-ЕВ.

Відповідно до змісту статті, автор посилається на відповідь ОСОБА_2 , яка є співзасновницею компанії « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Цюрих, Швейцарія) на запит «Наші гроші». Зокрема, згідно опублікованої автором статті, ОСОБА_2 у відповідь на запит зазначає, що концепція і конструктивні рішення мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» у Києві, автором якого є позивач, взяті з проекту швейцарських архітекторів, які отримали за нього премію під час конкурсу у 2013 році.

Окрім того, у статті зазначено наступне: «Вони знайшли 3D візуалізацію, фото і відео нинішнього мосту, які відрізняються в деталях між собою, як-от: з наявністю чи відсутністю ліфта, або по скляних елементах настилу перекриття. Не дивлячись на ці різні деталі, «Базова концепція, основні принципи проектування, форма, конструктивне рішення та матеріали були взяті з нашого проекту», зазначила швейцарський архітектор».

Інформація, наведена у статті, є недостовірною та завдає шкоди особистим немайновим правам, зокрема, діловій репутації позивача, а тому підлягає спростуванню.

На замовлення позивача проведено експертне дослідження екпертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, які надали висновок про те, що самостійна частина твору «Ревалоризація території Дніпровських схилів з конструкцією пішохідної зони від парка «Володимирська гірка» до Києво-Печерської Лаври зі схемою зонування в межах Дніпровської набережної (до мосту Патон) площі Великої Вітчизнаної війни, вул.Старонаводницької, вул. Суворова, Печерського гідровузлу, вул.Лаврської, площі Слави та Дніпровського спуску в м.Києві, а саме міст між парком Володимирська гірка та аркою Дружби народів», спроектований позивачем, відповідає критеріям творчості та оригінальності.

Отже вважає, що поширювана відповідачем інформація є недостовірною, оскільки у ній відсутні факти, які можуть підтвердити порушення позивачем авторського права на проект будівництва, зокрема запозичення матеріалів з проектів інших авторів, що підтверджується Висновком експертів № 169/19 за результатами проведеного дослідження у сфері інтелектуальної власності від 05.11.2019 року.

Окрім того, автором не опубліковано підтверджень щодо дійсності тверджень ОСОБА_2 , які наведені автором у статті. Зокрема, не опублікована відповідь ОСОБА_2 на запит «Наші гроші», інформацію, з якої дублює автор.

З огляду на порушене право позивача, просить визнати недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію ТОВ «Проектні схеми ЛТД» інформацію, розміщену відповідачами на веб-сайті: ІНФОРМАЦІЯ_4 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » взята з нашого конкурсного проекту, за який так і не заплатили» за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: «Концепція і конструктивні рішення мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» у Києві взяті з проекту швейцарських архітекторів, які отримали за нього премію під час конкурсу у 2013 році. Про це у відповіді на запит «Наших грошей» відповіла співзасновниця компанії «Leuppi & Schafroth Architekten» (Цюрих, Швейцарія) Стефані Шафрот ( ОСОБА_3 )». «За її словами, вони знайшли 3D візуалізації, фото і відео нинішнього мосту, які відрізняються в деяких деталях між собою, як-от: з наявністю чи відсутністю ліфта, або по скляних елементах настилу перекриття. Не дивлячись на ці різні деталі, «базова концепція, основні принципи проектування, форма, конструктивне рішення та матеріали були взяті з нашого проекту», зазначила швейцарський архітектор». А також просить зобов`язати ГО «Наші гроші» протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішення суду у цій справі законної сили, спростувати зазначену інформацію на веб-сайті ОСОБА_4 , розмістивши на ньому під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» вступну та резолютивну частини рішення суду у цій справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 02.08.2022 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явивилась, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), проте звернувся до суду із заявою про розглчд справи за її відсутності.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позов від 07.12.2020 року, в якому просить відмовити позивачу у задвоволенні позовних вимог.

Відповідач вказує, що публікація статті є результатом виконання ГО «Наші гроші» та нею, як журналісткою, з метою поширення інформації, яка має суспільний інтерес.

Про наявність суспільного інтересу до проведення конкурсу проектів з будівництва мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» в м.Києві, визначення його результатів та безпосередньо до самого будівництва цього мостового переходу, свідчать численні повідомлення у ЗМІ, обговорення зазначених тем на різних майданчиках, починаючи від комітету Верховної Ради України, закінчуючи постами у соціальних мережах Інтернет.

Зважаючи на це, вона 02.05.2019 року написала листа до швейцарської компанії - переможця конкурсу, який проводила КМДА, і просила прокоментувати ситуацію, на підтвердження чого надає копію листа.

03.05.2019 року вона отримала відповідь у співвласниці компанії, архітектора Стефані Шафрот, в якому вона надає коментарі, оприлюднені у оспорюваній публікації, й оскільки листування відбулось на англійській мові, надає засвідчений переклад зазначених листів.

Вказує, що стаття «Швейцарські архітектори: концепція «мостику Кличка» взята з нашого конкурсного проекту, за який так і не заплатили» була оприлюднена інтернет-виданням «Наші гроші», в якій громадськості повідомлено інформацію, пов`язану із проведеним у квітні 2013 року міжнародного архітектурного бліц-конкурсу на кращий проект інженерно-архітектурного рішення мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» у м.Києві, про його результати, про наступні переговори із швейцарською стороною щодо реалізації їх проекту, про проведення тендеру на розробку проекту моствого переходу, який виграло ТОВ «Проекті системи ЛТД», а також про оцінку концепції та основих конструктивних рішень, запропонованих позивачем, з боку швейцарської компанії, яка була визнана найкращою під час конкурсу 2013 року.

У публікації було висвітлено проблемні питання, пов`язані із розробкою докумнтів на будівництво зазначеного мостового переходу, які мають суспільний інтерес, а тому громада м.Києва мала право знати про них. Відповідно, будь-які обмеження свободи слова в цій сфері є неприйнятними.

В цьому контексті зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Вказує, що позивач намагається покласти на неї, як відповідача, відповідальність за висловлювання інших осіб, що порушує право на свободу слова, проте покладення на журналістів та ЗМІ відповідальності за висловлювання, зроблені іншими особами, є порушенням законодавства України, так й сттті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При вирішенні спору просить застосувати п. 46 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Газета «Україна-Центр проти України» від 15.07.2010 року, яким встановлено порушення статті 10 Європейської Конвенції.

У оспорюваній публікації вона, як журналіст, відтворювала вислови ОСОБА_2 , як першоджерела, й до якої позивем не пред`явлені вимоги. За такої умови, вважає, повинна діяти презумпція достовірності наданої нею інформації, адже її висловлювання не визнано неправдивими в судовому порядку. Крім того ОСОБА_2 є досвідченим архітектором, свіввласницею швейцарської копнаії, яка приймала участь у згаданому конкурсі в 2013 році, і добре знає деталі проекту, який подавався на конкурс. Тому вона не має жодних сумнівів у її компетентності та правдивості, й у неї, як автора статті, не було підстав не довіряти ОСОБА_2 . Вважає, що громадськість мала знати про точку зору ОСОБА_2 із зазначеного питання.

Зважаючи на наведена, вважає, що, як журналістка, вона діяла добросовісно відповідно до обов`язків і відповідальності преси, як того вимогає ч.2 ст. 10 ЄКПЛ.

З-поміж іншого, просить звернути увагу при вирішенні спору на положення закону про оціночні судження.

Відповідач ГО «Наші гроші`в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду); відзив на позов таким відповідачем не подано.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності відповідачів, зважаючи на поданий відзив, за погодженням позивача.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядалася у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовчим судовм засіданням.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст. 209 ЦК України).

Вислухавши пояснення представника сторін, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Основним національним нормативно-правовим підґрунтям, яке регулює відносини щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, є Конституція України та Книга 2 Цивільного кодексу України, яка присвячена особистим немайновим правам фізичної особи, а саме стаття 297 ЦК України, в якій вказано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, і стаття 299 ЦК України, яка зазначає, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Крім зазначених вище нормативно-правових актів, під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної та юридичної особи судді також застосовують, зокрема, закони України: «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», інші нормативно-правові акти. Крім наведенного законодавства, суди керуються статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка вказує на те, що суди повинні застосовувати під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Застосування судового прецеденту Європейського суду з прав людини сприяє чіткості та універсалізації розуміння Конвенції, встановлює певні стандарти правосуддя, яких повинен додержуватися суд, конкретизує та розвиває конвенційні положення, надає змогу правильно зрозуміти їх букву і дух, дисциплінує суддів, які ухвалюють рішення. Саме тому до огляду включені окремі судові рішення, ухвалюючи які, суд касаційної інстанції, зокрема, використовував судовий прецедент як джерело права та безпосередньо релевантну практику Європейського суду з прав людини у справах про захист гідності, честі та ділової репутації.

Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статей 91, 94, 201, 277 ЦК України самостійним об`єктом судового захисту є особисті немайнові права як фізичних, так і юридичних осіб. Особливим способом захисту та відновлення зазначених прав є, зокрема, спростування недостовірної інформації, внаслідок поширення якої такі права порушені.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Судом встановлено, що 07.05.2019 року на веб-сайті: http://nashigroshi.org (інформаційний ресурс) опубліковано статтю за авторством журналіста ОСОБА_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » взята з нашого конкурсного проекту, за який так і не заплатили» за наступним посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до змісту статті, автор посилається на відповідь ОСОБА_2 , яка є співзасновницею компанії «Leuppi & Schafroth Architekten» (Цюрих, Швейцарія) на запит ГО «Наші гроші». Зокрема, згідно опублікованої автором статті, ОСОБА_2 у відповідь на запит журналіста зазначає, що концепція і конструктивні рішення мостового пішохідно-велосипедного переходу між парками «Хрещатий» та «Володимирська гірка» у Києві, автором якого є позивач, взяті з проекту швейцарських архітекторів, які отримали за нього премію під час конкурсу у 2013 році.

Окрім того, у статті зазначено наступне: «Вони знайшли 3D візуалізацію, фото і відео нинішнього мосту, які відрізняються в деталях між собою, як-от: з наявністю чи відсутністю ліфта, або по скляних елементах настилу перекриття. Не дивлячись на ці різні деталі, «Базова концепція, основні принципи проектування, форма, конструктивне рішення та матеріали були взяті з нашого проекту», зазначила швейцарський архітектор».

Позивач вважає, що інформація, наведена у статті, є недостовірною та завдає шкоди особистим немайновим правам, зокрема, діловій репутації позивача, оскільки у ній відсутні факти, які можуть підтвердити порушення позивачем авторського права на проект будівництва, зокрема запозичення матеріалів з проектів інших авторів.

При рішенні спору суд застосовує полодення статтю 10 Конвенції, яке захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика (справи «Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France» від 22 жовтня 2007 року та «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» від 19 червня 2003 року). Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один із найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (справа «The Observer and The Guardian v. The United Kingdom» від 26 листопада 1991 року). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту й коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатися, якщо для іншого немає винятково вагомих причин. Законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу. Суд звертає увагу на те, що це положення в загальному плані відповідає його підходу до свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (справи «Jersild v. Denmark» від 23 вересня 1994 року та «Thoma v. Luxembourg» від 29 березня 2001 року). (Постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 188/1367/15-ц (провадження № 61-6766св18).

Способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Окрім того, п. 46 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Газета «Україна-Центр проти України» від 15.07.2010 року, встановлено порушення статті 10 Європейської Конвенції, яким також зазначено, що повідомлення новин, заснованих на інтер`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становлять один з найбільших важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства». У таких справах слід відразняти ситуації, коли такі висловлювання надежали журналістам, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста та участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не лише «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення ЄСПЛ у справі «Карпюк та інші проти України`від 06 жовтня 2015 року, заяви № 30582/04, 32152/04).

Як вбачається зі спірних правовідносин, журналістом ОСОБА_1 (а.с. 80) було відтворено висловлювання іншої особи - ОСОБА_2 компанії «Leuppi & Schafroth Architekten» (Цюрих, Швейцарія) на запит ГО «Наші гроші», що підтверджується перекладом відповіді на запит (а.с.89), а тому відповідач не має нести відповідальність за дослівне відтворення матеріалу, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатися.

Законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) покласти на позивача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного, ст. 9 Конституції України, ст. 299 ЦК України, Закону України "Про інформацію", ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, з урахуванням постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року N 1, керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектні системи ЛТД» до громадської організації «Наші гроші», ОСОБА_1 про захист ділової репутації шляхом визнання поширеної інформації недостовірною та її спростування, - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: