Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1658/21

Номер провадження: 2/511/27/22

18 серпня 2022 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

секретаря судового засідання - Ніколас С.О.,

за участю представника позивача адвоката Луценко О.А.,

представника відповідача - адвоката Панчошенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Роздільнянської міської ради Одеської області , третя особа - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Патраманська Любов Миколаївна про визнання заповіту дійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Роздільнянської міської ради про визнання правочину дійсним.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала в с. Бурдівка Роздільнянського району Одеської області . При житті 17 березня 2017 року мати склала заповіт, яким все своє майно заповіла на його користь.

Заповіт посвідчено за місцем її проживання секретарем виконкому Єреміївської сільської ради Роздільнянського району ОСОБА_4 , яка згідно з статтею 1251 ЦК України виконувала функції нотаріуса.

З метою прийняття спадщини після смерті матері він звернувся до приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу Патраманської Л.М. з відповідною заявою, проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав недотримання вимог законодавства щодо форми заповіту.

Так нотаріус зазначив, що оскільки заповіт ОСОБА_3 складено з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, то в цьому разі заповіт повинен був бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним повинно було бути зазначено перед підписом. Якщо заповідач не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту мало відбуватися в присутності не менше двох свідків. Також нотаріус зазначила, що недотримано форми посвідчувального напису на заповіті, а також заповіт не внесено до Спадкового реєстру відповідно до порядку , визначеного законодавством України.

Посилаючись на те, що волевиявлення матері було добровільним, спадкове розпорядження належним чином зафіксовано у вигляді заповіту, просив визнати дійсним заповіт ОСОБА_3 , складений 17 березня 2017 року та посвідчений секретарем виконкому Єреміївської сільської ради.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Луценко О.А. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити . Просили визнати заповіт ОСОБА_3 , посвідчений секретарем Єреміївської сільської ради дійсним, так як він відображає дійсну волю заповідача, остання разом з чоловіком мала намір залишити після смерті все належне їй майно сину ОСОБА_5 , який разом зі своєю сім`єю допомагав батькам в похилому віці та піклувався за них. Відповідач також є рідним сином заповідача, подав заяву про прийняття спадщини, однак обоє батьків все своє майно заповіли саме сину ОСОБА_5 , так як ОСОБА_6 життям батьків не цікавився та допомоги батькам не надавав. Про дійсну волю заповідача було відомо також сусідам подружжя ОСОБА_7 .

Також , зазначили, що заповіт ОСОБА_3 належить визнати дійсним, так як відсутність в заповіту в Реєстрі спадкових справ не впливає на його дійсність, як і не дотримання форми посвідчувального напису на ньому. При його складенні порушень норм ЦК України не встановлено, заповіт складено секретарем виконкому Назаренко Н.С. машинописним текстом зі слів заповідача і перед його підписанням заповідач ОСОБА_3 його прочитала вголос і підписала. Вважають, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення заповідачки було вільним, зміст заповіту відповідав її волі, та заповіт було складено з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.

Відповідач - ОСОБА_2 позов не визнав. У відзиві на позов зазначив, що заповіт його матері ОСОБА_8 є нікчемним відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України і не може бути визнаний дійсним, так як складений з порушення форми заповіту та його посвідчення. (а.с.102)

Його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і він з метою прийняття спадщини після смерті матері звернувся до нотаріальної контори до приватного нотаріуса Патраманської Л.М., де дізнався про існування вказаного заповіту. Він проживає в м.Одеса, підтримував стосунки з батьками та братом, допомагав батькам матеріально, конфліктних сутацій у них не було, тому підстав позбавити його спадщини у них також не було.

Даний заповіт є нікчемним , так як в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій заповіт складений посадовою особою органу місцевого самоврядування на прохання матері з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, між тим в тексті заповіту не містяться відомості, що даний заповіт його мати прочитала вголос, так як ця інформація матір`ю в заповіті перед підписом не зазначена. Якщо вона його не читала, то нотаріус повинен був прочитати заповіт їй вголос в присутності двох свідків, між тим даних про дотримання і такого порядку посвідчення заповіту та перевірки волевиявлення матері в заповіті не дотримано.

Також відповідач зазначив, що ще однією підставою вважати заповіт нікчемним є та обставина, що у спірному заповіті не зазначено точного місця і часу його складення, посвідчувальний напис на ньому не відповідає вимогам закону, а також особа, яка посвідчила заповіт не внесла його до спадкового Реєстру.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Панчошенко О.В. просив відмовити в задоволенні позову, так як ввжає даний заповіт нікчемним. Про це зазначив нотаріус, який не прийняв цей заповіт і не видав свідоцтво про право на спадщину, а також вважає, що його належить визнати нікчемним і в судовому порядку.

Відповідач - Роздільнянська міська рада Одеської області просили дану справу розглядати без участі їх представника. Подали по справі відзив на позов, в якому зазначили, що при вирішенні даного питання суд повинен враховувати вимоги законодавства, що регулюють спадкову відносини, а також практику Верховного суду щодо розгляду даної категорії справ, зокрема щодо визначення випадків, коли заповіт дійсно може бути визнаний недійсним , а бо є нікчемним в силу закону.(а.с.150).

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 09.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Витребувано копію спадкової справи та належно посвідчену копію оспорюваного заповіту. (а.с.15)

Ухвалою суду від 23.02.2022 року повернуто позивачеві заяву про зміну предмету позову. (а.с.177)

Ухвалою суду від 23.02.2022 року справу призначено до розгляду . (а.с.181)

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим на підставі актового запису про смерть Роздільнянським ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області (а.с.8)

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними синами померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, серії НОМЕР_1 , виданого на підставі актового запису №2 від 03.01.1075 року , виконаного виконкомом Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області щодо народження ОСОБА_1 (а.с.11) та серії НОМЕР_2 , виданого на підставі актового запису №30 від 03.09.1068 року , виконаного виконкомом Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області щодо народження ОСОБА_2 (а.с.49)

Крім цього, рішенням Суворівського районного суду м.Одеси від 28.11.2019 року по цивільній справі №523/11533/19 за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, підтверджено, що ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .(а.с.32)

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Патраманською Л.М. заведено спадкову справу за заявою ОСОБА_2 від 16 жовтня 2019 року , номер спадкової справи - за №193/2019 (а.с.37)

В свою чергу заяву про прийняття спадщини в установлений строк подав і ОСОБА_1 , дата подачі ним заяви - 05.11.2019 року, копія якої також наявна в матеріалах спадкової справи. (а.с.36, 39).

Також ОСОБА_1 надав нотаріусу заповіт померлої ОСОБА_3 , складений 17 березня 2017 року та посвідчений секретарем виконкому Єреміївської сільської ради Назаренко Н.С., відповідно до якого мати ОСОБА_3 заповіла йому після смерті все належне їй майно. (а.с.52)

Так відповідно із наявної в матеріалах справи копії даного заповіту встановлено, що він був складений 17 березня 2017 року о 16 год.50 хв. в приміщенні будинку по АДРЕСА_1 та посвідчений секретарем виконкому Єреміївської сільської ради Назаренко Наталією Степанівною

Заповіт виготовлено машинописним текстом, відповідно до посвідчувального напису ОСОБА_4 в ньому зазначила, що цей заповіт складено зі слів заповідача та прочитаний ним вголос.Також в заповіті містить його реєстровий номер №10.

Даний заповіт приватний нотаріус Патраманська Л.М. не прийняла по спадковій справі, та листом від 11.05.2021 року за №215/02-14 повідомила причини цієї відмови, зазначивши , що заповіт посвідчений з порушенням чинного законодавства України. Зокрема, цей заповіт складений посадовою особою місцевого самоврядування на прохання заповідача з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, а тому заповіт повинен був бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем , про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач сам не міг прочитати заповіт, то посвідчення заповіту має відбуватися в присутності двох свідків.

Крім цього, нотаріус зазначила, що при складенні цього заповіту недотримано форми посвідчувального напису, а також відомості про заповіт не внесені до Спадкового реєстру. (а.с.68).

Щодо обставин складання спірного заповіту ОСОБА_3 в суді була допитана свідок ОСОБА_9 , яка в суді показала , що вона працюючи на посаді секретаря виконкому Єреміївської сільської ради мала повноваження щодо складення та посвідчення заповітів. Одного дня на вулиці зустріла подружжя ОСОБА_7 , які попросили її скласти та посвідчити заповіти на ім`я їх сина ОСОБА_5 . Для цього ОСОБА_3 та її чоловік передали свої паспорта і вона в приміщення сільської ради на компьюторі виготовила два проекти заповітів від їх імені, якими вони заповіли все своє належне майно сину ОСОБА_10 .

Потім через декілька днів приїхала до них додому на АДРЕСА_1 і в один день посвідчила два заповіти від імені ОСОБА_3 та її чоловіка. Дотримуючись порядку посвідчення заповітів, спочатку прочитала заповіт ОСОБА_3 , потім дала їй прочитати заповіт особисто, після цього остання підписала в її присутності заповіт, яким все своє майно заповіла сину ОСОБА_5 .

В графі підпис відсутній запис ОСОБА_3 про те, що вона особисто прочитала заповіт, так як остання не могла фізично виконати це запис, про що їй повідомила. Також вона не внесла цей заповіт в Реєстр спадкових справ, так як мала намір це зробити пізніше, тобто не в день посвідчення цих заповітів.

Також по справі за клопотання позивача допитано в судовому засіданні свідка - ОСОБА_11 , яка показала, що була сусідкою заповідача ОСОБА_3 і знає, що остання при житті мала намір залишити спадщину сину ОСОБА_10 , , так як другий син ОСОБА_6 до них не приїздив в село та нічим їм не допомагав. Коли вона та її чоловік перестали тримати господарство, почали хворіти ОСОБА_6 взагалі перестав до них приїздити. Батьками опікувався син ОСОБА_5 . Коли ОСОБА_12 була вже лежача, то казала їй, що склала заповіт на сина ОСОБА_5 . У жінки було захворювання спини, вона поступово перестала вставати з ліжка. Перенесла два інсульта. При посвідчення заповіту ОСОБА_3 присутня не була.

Крім , цього допитана в суді свідок за клопотанням позивача ОСОБА_13 також суду показала, що жила по сусідства з ОСОБА_3 та її чоловіком. Життям батьків у похилому віці піклувався лише їх син ОСОБА_5 з дружиною, доглядав за батьками, допомагав їм по господарству. ОСОБА_6 не приїздив до батьків, жив в місті Одеса. При складанні заповіту ОСОБА_3 на користь сина присутня не була.

Дані правовідносини регулюються наступними нормами права.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його оформи та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Згідно з частиною другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

На дату складення оспорюваного заповіту вимоги до його форми та порядку посвідчення були визначені главою 85 книги шостої ЦК України, Законом України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами місцевого самоврядуваня).

Відповідно до частин першої - третьої та четвертої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Так за статтею 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування

Відповідно до пункту 1.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування та положень частини першої статті 37 Закону України «Про нотаріат» у сільських населених пунктах на уповноважених на це посадових осіб органу місцевого самоврядування покладено повноваження вчинення такої нотаріальної дії як посвідчення заповітів (крім секретних).

Пунктом 2.1. розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

Посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності.

Також відповідно до ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до п. 1.1., 1.4. розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування також визначено, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому..

Відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі".

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків по справі, давши оцінку законності та обгрунтованості позовних вимог , прийшов до наступних висновків.

Так позивач просить визнати дійсним заповіт своєї матері ОСОБА_3 , складений 17 березня 2017 року та посвідчений секретарем виконкому Єреміївської сільської ради Назаренко Т.С., а відповідач в свою чергу просить відмовити в задоволенні цього позову, так як вважає цей заповіт нікчемним.

Заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Згідно з частиною другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то він є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно листа приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу Патраманської Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.05.2021 року за №215/02-14 вбачається, що нотаріальна дія (видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом) по спадковій справі за №193/2019, заведеній на померлу ОСОБА_3 не може бути вчинена через нікчемність вище зазначеного заповіту, а саме через те, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зокрема, нотаріус відмовила в прийнятті заповіту і дані обставини підтвердились під час судового розгляду в зв"язку з тим, що заповіт складено секретарем виконкому Єреміївської сільської ради Назаренко Т.С. на прохання заповідача ОСОБА_3 з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, а тому заповіт повинен був бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем , про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Також, в заповіті перед підписом ОСОБА_3 зазначено секретарем ОСОБА_14 машинописним текстом, що даний заповіт був прочитаний заповідачу, тобто не зазначено навіть машинописним текстом, що заповідач прочитав його особисто перед підписанням.

Крім цього, перед підписом заповідач ОСОБА_3 не зазначила, що вона читала заповіт особисто. Даних про те, що заповідачу заповіт було прочитано секретарем ОСОБА_9 в присутності двох свідків в заповіті не має.

Таким чином у самому тексті заповіту не вказано про те, що заповідач вголос прочитав текст заповіту до його підписанням. У заповіті також не вказано, що заповідач через фізичні вади не міг сам прочитати текст заповіту, а також не міг особисто зазначити до підписання, що він прочитав текст заповіту.

Далі, підтверджено в суді, що секретар Назаренко Т.С. не дотрималась форми посвідчувального напису на заповіті (додаток №1 до Порядку вчинення нотаріальних дій), зазначила в ньому, що заповіт складено зі слів заповідача та прочитаний ним вголос, тоді як в посвідчувальному написі повинна бути зазначено, що «Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем», відтак в посвідчувальному написі також не зазначено, що заповідачка прочитала заповіт перед підисанням.

Суд даючи оцінку даним обставинам , виходить з наступних міркувань.

Виходячи із показів ОСОБА_9 остання виготовила проект заповіту за декілька днів до його посвідчення по місцю проживання заповідачів, відповідно про те, що заповідачка ОСОБА_3 саме під час посвідчення зі слів ОСОБА_15 сказала їй, що вона не може написати власноручно перед підписом про те, що вона заповіт прочита особисто, відтак повинні були бути внесені зміни в проект заповіту, де очевидно було б зазаначено машинописним текстом про дану обставину, між тим в тексті заповіту дані обставини не відображені. Тому покази свідка щодо прочитання вголос заповіту заповідачем до підписання є сумнівними.

Тому суд приходить до висновку , що даний заповіт має вади в його посвідченні в порушення вимог ст.1247,1248 ЦК України попри те, що його складено машинописним текстом ( за допомогою комп`ютера на завчасно підготовленому бланку за декілька днів до дати посвідчення заповіту) ) заповідач повинен був зачитати своє заповідальне розпорядження вголос. Ця обставина має суттєве значення, адже за умови, що заповідач власноручно не писав текст заповіту, зачитування його вголос є єдиним способом переконатися, що заповідач повністю ознайомився зі своїм розпорядженням стосовно спадкового майна.

Обов`язок посадових осіб органу місцевого самоврядування зазначати в заповіті перед його підписанням про прочитання заповіту заповідачем уголос введено з 2 грудня 2011 року з набранням чинності Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 р. № 3306/5.

Між тим даних про те, що заповідач ОСОБА_3 перед підписанням заповіту його прочитала не внесено в заповіт ні секретарем ОСОБА_9 , ні особисто заповідачем відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій.

В свою чергу відповідно до змісту заповіту заповідачу ОСОБА_3 заповіт було прочитано вголос секретарем ОСОБА_16 до його підписання, а відтак посвідчення заповіту повинно було здійснюватися секретарем в присутності двох свідків, чого зроблено не було.

ОСОБА_9 відповідно в суді під час допиту в якості свідка підтвердила, що вона спочатку прочитала заповідачу ОСОБА_3 заповіт, а потім остання прочитала його особисто. Зробити відмітку про те, що вона прочитала заповіт перед підписом ОСОБА_3 на час посвідчення заповіту самостійно зробити не змогла фізично, про що свідок також підтвердила в суді.

Оскільки, зі слів свідка секретаря ОСОБА_9 фізично не могла вчинити напис про прочитання нею заповіту, то даний текст в заповіті міг також бути виготовлено хоча б машинописним текстом, між тим в заповіт зазначено саме про те, що заповіт заповідачу був прочитаний іншою особою. Крім цього, дані про прочитання заповіту заповідачем до його підписання відсутні і у посвідчувальному написі на заповіті.

Також в даному випадку доцільно було застосувати порядок посвідчення заповіту, передбачений ст.1247 ЦК України, коли особа самостійно не може підписати заповіт.

Відповідно покази свідка ОСОБА_9 про те, що заповідач ОСОБА_3 читала заповіт перед підписанням, не спростовують даного висновку суду, так як суд в даному випадку надає перевагу тексту оспорюваного заповіту щодо порядку та алгоритму вчинення дій щодо посвідчення оспорюваного заповіту.

Не впливають на даний висновок суду покази свідків щодо обставин дійсної волі заповідача при складенні заповіту - ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , оскільки їх пояснення не свідчать про правомірність складання та посвідчення заповіту і не є належним доказом на підтвердження волевиявлення ОСОБА_3 на складання нею заповіту.

Вирішуючи питання чи є виявлені судом недоліки перешкодою для визнання цього правочину дійсним, суд вважає, за необхідне застосувати висновок, викладений в постанові ВП ВС від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 відповідно до якого:

- заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування;

- при цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України);

- свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання;

- юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого юрозпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

- на заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

- аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

- так у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

- при цьому, враховуючи, що за розташуванням вказана стаття є останньою у главі 85 ЦК України про спадкування за заповітом, за правилами розміщення правових норм стаття 1257 встановлює правові наслідки саме тих вимог, які викладені до форми та посвідчення заповіту у главі 85 ЦК України. Виходячи з наведеного недотримання будь-яких інших вимог не може мати наслідком недійсність заповіту на підставі частини першої статті 1257 ЦК України. Тобто контекстуальний аналіз частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253.

Відповідно по обставинам справи судом встановлено , що заповіт за змістом і формою не відповідає вимогам статті 1248 та Порядку вчинення нотаріальних дій, а тому на підставі частини першої статті 1257 ЦК України даний заповіт є нікчемним в силу прямої вказівки закону.

В свою чергу доводи відповідача, про наявність інших підстав для визнання даного правочину нікчемним як то невнесення його до Спадкового реєстру, порушення форми посвідчувального напису , невстановлення даних щодо особи заповідача, незазначення дати та місця складення заповіту частково не знайшли свого підтвердження, так як особа заповідача встановлена , в заповіті зазначені паспортні та анкетні дані заповідача, зазначено місце складення заповіту за межами приміщення сільської ради, а невнесення заповіту в Спадковий реєстр секретарем ОСОБА_9 не може бути підставою для визнання заповіту нікчемним або недійсним, оскільки таких наслідків законом не передбачено.( Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/8776/18)

Відповідно до змісту пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Також відповідно до пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту

Ураховуючи, що при складанні оспорюваного заповіту та його посвідченні не було дотримано процедури, регламентованої ЦК України, Законом України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 .

На підставі ст. 81, 89, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Роздільнянської міської ради Одеської області , третя особа - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Патраманська Любов Миколаївна про визнання заповіту дійсним, - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук