Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8463/21
Номер провадження2/711/288/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Демчик Р.В.,

секретаря судового засідання Кофанової А.О.,

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В позовній заяві, позивач просила розірвати шлюб, укладений між сторонами та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння і взаємоповага, вони не підтримують шлюбних стосунків і проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачкою, а відповідач не надає належної фінансової підтримки у добровільному порядку на утримання їх сина хоча має таку можливість, адже працює кур`єром в доставці «Глово» та не має інших утриманців.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина. Також просила стягнути з відповідач на її користь понесені нею судові витрати. Крім того, позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище ОСОБА_4 .

Відповідач в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги. Не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів. Проте заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,0грн., оскільки вважав таку суму завищеною.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2010р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб виданим повторно 15.12.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1471.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , що видане 15.05.2018р. Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №729.

Протягом тривалого часу сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства, оскільки між ними втрачено почуття взаємоповаги та взаєморозуміння.

Дитина проживає разом з позивачкою і після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Спору про місце проживання дитини між сторонами на момент розгляду справи немає.

Відповідач є здоровою та працездатною людиною, який працює в доставці «Глово». Відповідач не має інших осіб на утриманні.

Зазначені обставини визнаються сторонами, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а тому в контексті положень ч.1 ст.82, ст.89 ЦПК суд вважає їх доведеними.

На момент розгляду справи судом перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України відсутні і сторони не заперечуються таких обставин.

В добровільному порядку відповідач не бажає розірвати шлюб та не надає достатньої матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей, тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом.

Тож між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин щодо регулювання шлюбу та забезпечення утримання дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК).

Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Разом з тим, суд вважає недоцільним надавати сторонам строк для примирення, оскільки, за твердженням сторін, це не відповідатиме їх інтересам і не матиме результату, а лише сприятиме виникненню між ними ще гірших відносин. Крім того, суд враховує, що з моменту звернення позивачки з позовом до суду минуло майже рік часу, а сторони так і не примирилися.

Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки подальше перебування її у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, суперечитиме її інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу залишити позивачу її шлюбне прізвище ОСОБА_4 .

Розглядаючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного.

Частиною 9 статті 7 СК передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 8 цієї статті СК визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст.180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, при цьому він не може бути меншим за розміром, передбаченого ч.2 ст. 182 СК України, тобто меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей, той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до положень ч.1 ст. 183 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, відсутність доказів про сплату аліментів на інших осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на принцип змагальності цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК). Оцінюючи доводи позивачки щодо розміру доходів відповідача суд зауважує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК), а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК).

Під час розгляду справи судом не встановлено доказів та обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від його доходів щомісячно.

Натомість судом встановлено, що відповідач є здоровою, працездатною особою, не має на утриманні інших осіб і має нерегулярні доходи. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі ј частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно, підлягає до задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду і зареєстрована 22 грудня 2021 року.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У зв`язку з цим, суд вважає, що аліменти повинні стягуватися з ОСОБА_2 з дня пред`явлення позову, а саме з 22 грудня 2021 року.

Стосовно розподілу судових витрат суд зауважує наступне. Позовна заява містить дві вимоги - розірвання шлюбу (немайнового характеру) та стягнення аліментів (майнового характеру). За вимогою немайнового характеру позивачкою сплачений судовий збір в розмірі 908грн, а за вимогами майнового характеру позивачка звільнена від сплати судового збору, тому цей збір є несплаченим на момент ухвалення рішення по справі і його мінімальний розмір складає 908грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 908грн в якості відшкодування понесених нею судових витрат.

Беручи до уваги, що позовна вимоги про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору в мінімальному розмірі, визначеному законом для вимог майнового характеру на момент подання позову до суду. Таким чином з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 908грн.

Щодо відшкодування позивачу понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,0грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Так, ч.1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Частинами 1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розгляду в суді.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у зв`язку із зверненням до суду з даним позовом, зверталася за професійною правничою допомогою задля складання позовної заяви, до адвоката Манзар Т.В., з якою позивачем було укладено договір №94 про надання правової допомоги від 18.12.2021.

Згідно Акту №63 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги №94 від 18.12.2021 від 21.12.2021, адвокатом видано позивачу юридичні послуги, а саме: правова консультація та підготовка позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На вказані дії адвокатом витрачено 1 годину, з яких на надання юридичної консультації витрачено 10хв., на складання позовної заяви 50хв. З огляду на викладене, сторони в акті погодили, що вартість адвокатських послуг складає 2000,0грн.

Згідно квитанції №63 від 21.12.2021, позивач сплатила адвокату за надання юридичних послуг 2000,0грн.

Разом з тим, суд вважає, що такі витрати на оплату послуг адвоката не є співмірні із складністю справи (справа є малозначною) та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), ціною позову та значенням справи для сторони.

Окремо слід зазначити, що відповідач вважає не співмірними витрати позивача на правничу допомогу та заявлене клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Тому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 500,0грн., що в свою чергу відповідатиме засадам справедливості та буде спів мірним із складністю справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.60, 88, 209, 212-215, 218, 367 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), що зареєстрований 21 жовтня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис - №1471.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 не відновлювати її дошлюбне прізвище.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 908 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500,0грн.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення суду після набрання ним законної сили направити до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставленням відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкас протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Р. В. Демчик