Справа № 943/1815/20 Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф.
Провадження № 22-ц/811/3216/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Бойко С.М.,Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Городоцькогорайонного суду Львівської області від 13серпня 2021 року у складі судді Українця П.Ф. усправі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Стир-Агротех» про стягнення матеріальної шкоди, -

встановив:

У вересні 2020 року позивач АТ «Страхова компанія «ІНГО» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Вимоги обґрунтовував тим, що між ТзОВ «ОТП Лізинг» та АТ «Страхова компанія «Інго» укладено договір добровільного страхування транспортних засобів №250549193.18, за яким застраховано транспортний засіб «Rеnault», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

14.04.2018 на вул. Польова у м. Буськ сталась ДТП, за участю застрахованого автомобіля «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та трактора «John Deere 6830», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Буського районного суду Львівської обл. від 17.05.2018 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні зазначеної ДТП.

АТ «СК «Інго» за заявою ТОВ «ОТП Лізинг», виплатило 51385 грн. 80 коп. страхового відшкодування, тому набуло право вимоги до ОСОБА_1 , як до особи, відповідальної за збитки.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 в користь АТ «Страхова компанія «ІНГО» 51385 грн. 80 коп. матеріальної шкоди.

Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року у позові Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Стир-Агротех» про стягнення 51385,80 грн. матеріальної шкоди та 2102 грн. судових витрат - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Страхова компанія «Інго» оскаржило таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд не дотримався вимог чинного законодавства, не надав оцінки всім зібраним доказам та ухвалив незаконне рішення.

В обґрунтування вимог покликається на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. Згідно наявних у позивача документів, винним у вчиненні ДТП, що мала місце 14.04.2018, є відповідач, відповідно вважає, що позивач набув право вимоги відшкодування збитків саме до відповідача.

Вважає хибним висновок суду про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позов слід було предявити саме до ТзОВ «Стир Агротех», як власника транспортного засобу, оскільки у позивача не було жодних доказів того, що ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю.

Просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року та постановити нове, яким позовні вимоги АТ «СК «Інго» до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Попко О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , проти доводів апеляційної скарги аперечила. Вважає, що суд прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Дослідивши докази, суд дійшов правильного висновку, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ТзОВ «Стир-Агротех» і не можуть бути розглянуті судом та вирішені без залучення його співвідповідачем у справі.

Також, просить врахувати, що сума в розмірі 51385,80 грн., що була виплачена позивачем на користь потерпілого, є сумою завданих збитків внаслідок 2-ох дорожньо-транспортних пригод разом за різними страховими подіями, що сталися в один день 14.04.2018, проте в різні години: перша ДТП близько 11 год. та друга ДТП близько 20 год., тоді як ОСОБА_1 було визнано винним за скоєння лише однієї з них, яка мала місце о 11 год. 14.04.2018.

Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення грошових коштів, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 14.04.2018 о 11 год. 45 хв. поблизу с. Тур`я Буського р-ну Львівської обл., сталась ДТП за участю автомобіля «Rеnault» реєстраційний номер НОМЕР_1 та трактора «John Deere» 6830, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в якій автомобіль «Rеnault» зазнав пошкоджень.

Постановою Буського районного суду Львівської області від 17.05.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.19).

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст. 82 ЦПК України).

20.03.2018 між ТзОВ «ОТП Лізинг» та ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго» укладено договір добровільного страхування транспортних засобів №250549193.18, за яким застраховано транспортний засіб «Rеnault», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 9-11).

17 травня 2018 року страхувальник ТзОВ «ОТП Лізинг» звернувся до страховика ПАТ «АСК «Інго Україна» із заявою на виплату страхового відшкодування в сумі 9278,10 грн., на підтвердження розміру страхового відшкодування страхувальником був наданий рахунок - фактура № ТОВ0000156 від 01 травня 2018 та платіжне доручення № 27022 від 11 травня 2018, на підтвердження оплати ремонту застрахованого автомобіля.

Крім цього, 07 червня 2018 року ТзОВ «ОТП Лізинг» звернувся до страховика ПАТ «АСК «Інго Україна» із заявою на виплату страхового відшкодування в сумі 47530,80 грн., на підтвердження розміру страхового відшкодування страхувальником наданий рахунок - фактура №ТОВ0000155 від 23 квітня 2018 та платіжне доручення № 28546 від 24 травня 2018, на підтвердження оплати ремонту застрахованого автомобіля.

Як вбачається із матеріалів справи, АТ «Страхова компанія «Інго» 14 червня 2018 виплатило ТзОВ «ОТП Лізинг» 6566,55 грн. та 12 липня 2018 року 44819,25 грн. за попередньо поданими заявами на виплату страхового відшкодування від 17 трвня 2018 року та від 07 червня 2018. Загальна сума страхового відшкодування за наслідками ДТП становить 51385 грн. 80 коп.

Також судом встановлено, що станом на 14.04.2018 власником колісного трактора «John Deere» 6830, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ТзОВ «Стир-Агротех» (а.с.130).

З копії наказу (розпорядження) № 2 від 13.03.2018 та копії трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 встановлено, що останній з 13.03.2018 прийнятий на роботу у ТзОВ «Стир-Агротех» на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарських машин (а.с.134-135).

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ТзОВ «Стир-Агротех» і не можуть бути розглянуті судом і вирішені без залучення його як співвідповідача.

Позивач у письмових поясненнях від 30 квітня 2021 року зазначив, що відповідач надав докази лише того, що він є працівником юридичної особи, однак не надав доказів того, що він на моент ДТП виконував свої трудові обов`язки. В той же час, під час рогляду справи про адміністративне правопорушення (№440/759/18), судом встановлено, що ДТП відбулася під виконання ОСОБА_1 обробітку землі, внаслідок здійснення наїзду на автомобіль марки «Рено Дастер», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Адвокат Попко О.В. у письмових запереченнях на позов підтвердив, що ОСОБА_1 керував колісним трактором при виконанні своїх обов`язків, а тому є неналежним відповідачем у справі.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Як зазначено вище, належним відповідачем у справах про стягнення коштів, виплачених в якості страхового відшкодування, у відповідності до вимог ст. 1187 та 1172 ЦК України є юридична особа або фізична особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення грошових коштів стосуються прав та обов`язків ТзОВ «Стир-Агротех», як особи, у трудових відносинах з яким перебуває відповідач, а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена співвідповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, а без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Суд правильно зауважив, що незважаючи на інформування представника позивача, який є адвокатом, щодо неналежності сторони відповідача (а.с.132-133, 138, 143-144), ТзОВ «Стир-Агротех» до участі в справі в якості співвідповідача не залучений, клопотань про його залучення співвідповідачем за цим позовом не заявлялось, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов привального висновку про відмову в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_1 внаслідок неналежного складу відповідачів.

Мотиви апеляційної скарги про те, що вина відповідача є встановлена, а тому саме він повинен нести відповідальність за заподіяну шкоду, правильності висновків не спростовують, оскільки як зазначалось вище, шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на підставі трудового договору (контракту) керував транспортним засобом, що належав роботодавцю, відшкодовується саме володільцем автомобіля, а не безпосередньо винним водієм.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Вагомих, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, відсутні передбачені законом підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 квітня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк