ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участі секретаря Гапонюк І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

04.07.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, відповідно до якого просить Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий 14.11.2008 року Управлінням земельних ресурсів у Фастівському районі на ім`я ОСОБА_4 , серія ЯЖ № 685741 визнати недійсним; реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, кадастровий номер :02:006:0177 скасувати; визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 6,1149 га, що розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, Малоснітинська сільська рада, кадастровий номер :02:006:0177 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг при Фастівській РДА зареєструвати зазначену земельну ділянку за ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні позивач заявив відвід головуючому судді зазначивши, що у нього є сумніви в неупередженості судді, оскільки нею, у 2018 році було постановлено незаконне рішення за позовом ОСОБА_3 про зняття арешту з земельної ділянки, яка є предметом розгляду даної справи.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача проти задоволення відводу заперечувала.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши письмові матеріали заяви про відвід, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він є членом сім"ї чи близьким родичем сторони у справі; якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар або надавав стороні правничу допомогу в цій чи іншій справі; якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Враховуючи вищевикладене заява не містить підстав, зазначених у ст.36 ЦПК України, зазначені підстави в заяві про відвід судді є необгрунтованими, безпідставними та надуманими позивачем.

Так, з заяви вбачається, що ОСОБА_6 вважає, що у 2018 році суддею було постановлено незаконне рішення у справі за позовом ОСОБА_3 про зняття арешту з майна земельної ділянки з кадастровим номером :02:006:0177, і яка є предметом розгляду даної справи, однак доказів для підтвердження своїх доводів позивачем надано не було.

Разом з тим, відповідно до статей 124, 126, 129 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98 у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна зазначити, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Враховуючи викладене та те, що заявником заявлено відвід в підготовчому судовому засіданні, що підтверджує його небажання щоб справа слухалася суддею Соловей Г.В., а також для того щоб не порушувати права заявника суд, вважає заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст.36-40 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Соловей Г.В. в справі № 2/381/789/22 (381/1827/22) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування, задовольнити.

Передати справу для подальшого визначення головуючого по справі відповідно до вимог ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий по справі Г.В.Соловей