Справа № 308/6406/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Куштана Б.П., Фазикош Г.В.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2021 року у складі судді Дергачової Н.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління Держпраці у Закарпатській області, про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов`язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, -

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом.

На обґрунтування позову позивач вказує, що вона з 13 липня 2017 року по кінець листопад (початок грудня) 2019 року працювала менеджером з продажів у Студії меблів ІНТЕР КОМФОРТ (м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1, перший поверх заводу Електродвигун) у ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , тел: НОМЕР_1 ). Виконуючи обов`язки менеджера з продажу меблів у вказаного підприємця, займалася роботою з клієнтами - покупцями, контрагентами відповідача - постачальниками товарів, оплачувала рахунки, виставлені постачальниками, контактувала та приймала замовлення від клієнтів, займалася реалізацією та рекламою товарів в магазині Студії меблів ІНТЕР КОМФОРТ, в тому числі приймання замовлення на кухонні гарнітури, шафи-купе, гардеробних під індивідуальне замовлення, здійснення замірів, виготовлення проектів та відповідної документації та виконувала інші завдання роботодавця.

Вказує, що у процесі виконання роботи була безпосередньо підпорядкована керівнику - ОСОБА_1 . Режим роботи у Студії меблів ІНТЕР КОМФОРТ був наступний: вівторок - п`ятниця з 09:00 до 17:30 год., субота та неділя з 10:00 до 16:00, перерва для відпочинку і харчування офіційно не надавалися.

Стверджує, що вона звільнилася за власним бажанням у кінці листопада - на початку грудня 2019 року, при цьому повного розрахунку при звільненні з нею не проведено, мінімальна заробітна плата за кілька останніх місяців роботи не виплачена, а трудової книжки при звільненні не видано. Зауважує, що між сторонами була домовленість про оплату праці у розмірі мінімальної заробітної плати та 1,5 % відсотки від реалізації продукції. Оскільки упродовж певного часу виплачували відсотки від реалізації продукції, а мінімальну заробітну плату не виплачували, хоча обіцяли розрахуватися повністю в кінці 2019 року, вказана обставина слугувала звільненню з роботи.

Відповідач невидачу трудової книжки при звільненні позивача мотивувала тим, що на той час вона не була заповнена та знаходилася вдома у відповідача, а у подальшому позивача повідомлено, що трудову книжку не можуть її знайти. Наприкінці лютого 2020 року позивач отримала на руки трудову книжку, з записів якої дізналася, що не була офіційно працевлаштована, оскільки жодного запису до трудової книжки відповідачем не внесено. При влаштуванні на роботу до ФОП ОСОБА_1 нею була написана заява про прийняття на роботу на посаду менеджера з продажу.

На всі вимоги та звернення з проханням здійснити виплату заробітної плати та внести запис до трудової книжки про працевлаштування, ФОП ОСОБА_1 спочатку обіцяла це здійснити в березні 2020 року, однак потім відмовила. На підтвердження відсутності офіційного працевлаштування позивач отримала довідку Форми ОК-5, у якій відсутні відомості про сплату відповідачем страхові внески за період роботи позивача.

09.04.2020 року вона звернулася до Управління Держпраці у Закарпатській області з заявою про проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 і за результатами перевірки просила встановити, що позивач працювала у відповідача без укладеного трудового договору; встановити невиплату мінімальної заробітної плати позивачу відповідачем. На вказане звернення отримано відповідь Управління Держпраці в Закарпатській області № 07-02/1310 від 15.04.2020 року, за змістом якої «відповідно до ст. 232 КЗпП України - трудові спори за заявами працівників про оформлення трудових відносин у разі виконання ними роботи без укладення трудового договору та встановлення періоду такої роботи підлягають розгляду безпосередньо в суді. З порушеного в заяві питання, рекомендовано звернутися до суду».

На підтвердження трудових відносин та виконання позивачем обов`язків менеджера з продажу з 13 липня 2017 по кінець листопад (початок грудня) 2019 року позивач посилається на наступні докази:

- запис номера телефону позивача, як контактної особи до якої можна звертатися щодо інформування та реалізації продукції, наявного на рекламній сторінці Студія Меблів Inter Комфорт у Фейсбуці (https://www.facebook.com/interkomfortstudio/);

- довідка з AT «ПРИВАТБАНК» про платежі, які здійснювала ОСОБА_2 за період 2018-2019 року основним контрагентам ФОП ОСОБА_1 (платежі на користь ТОВ «РОДА» та меблевої компанії «А А ВИЛОГ»);

- відомості, які містяться в особистій електронній пошті Позивача (galinaroda@gmail. com), про приймання, узгодження замовлень щодо меблів, які реалізовував відповідач та факти оплати за вказані замовлення за різні часові періоди.

- договір відповідача з ТОВ «ДАВИДОС», а також акти звірки взаєморозрахунків, які підписані відповідачем за різні часові періоди.

- рахунок та копія квитанції про оплату оренди за ФОП ОСОБА_1 зг. з рахунком №1388 від 06.02.2019 року;

- докази оплати послуг Укртелеком за вересень 2018 року;

- квитанція з Нової Пошти про відправку вантажу до ТД «РОДА» (основного виробника та постачальника меблів) в жовтні 2018 року;

- покази свідків, які можуть підтвердити факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем (клопотання про виклик свідків будуть заявлені після відкриття провадження по справі);

- лист ПрАТ «ВФ Україна» від 26.06.2020 року № СС1128.26.06, що засвідчує факт належності саме позивачу мобільного, вказаного відповідачем у власних рекламних оголошеннях, тобто що позивач був контактною особою, яка відповідала за реалізацію меблів.

З огляду на дані Головного управління статистики у Закарпатській області щодо середньої заробітної плата штатних працівників за видами економічної діяльності, зокрема, «Оптова та роздрібна торгівля» за 2017-2019 року позивач вважає, що відповідач повинен сплати їй грошові кошти в сумі 194247,00 грн. як заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності за період з середини липня 2017 - по кінець листопад 2019 року включно.

З посиланням на ст. 43 Конституції України, ст. 21, 24, 232, 233, 235 КЗпП України позивач просила встановити факт трудових відносин ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) та роботі на посаді менеджером з продажів у Студії меблів ІНТЕР КОМФОРТ (м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1), в період з 13 липня 2017 року до 31 листопада 2019 року включно;

зобов`язати з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) внести до трудової книжки ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) запис про прийняття на роботу на посаду менеджера з продажу з 13.07.2017 року та запис про звільнення з посади продавця за власним бажанням з 02.12.2019 року;

стягнути з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності за період 13.07.2017 року по 31.11.2019 року сумі 194 247,00 гривень.

У подальшому представником позивача 17 лютого 2021 року подано заяву про виправлення механічної описки, уточнивши дату звільнення з «31 листопада 2019 року» на «30 листопада 2019 року».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт трудових відносин ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) з ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) та роботи на посаді менеджером з продажів у Студії меблів ІНТЕР КОМФОРТ (м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1), в період з 13 липня 2017 року до 30 листопада 2019 року включно. Зобов`язано ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) внести до трудової книжки ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) запис про прийняття на роботу на посаду менеджера з продажу з 13.07.2017 року та запис про звільнення з посади менеджера з продажу за власним бажанням з 30 листопада 2019 року. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , серія та номер паспорту - суду не відомі, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_4 , заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності за період 13.07.2017 року по 30.11.2019 року сумі 194 247,00 (сто дев`яносто чотири тисячі двісті сорок сім) гривень, без врахування фактично виплаченої заробітної плати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено .

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, застосувати позовну давність до заявлених вимог у відповідності до вимог ч.4 ст. 267 ЦК України та ухвалити нове рішення, яким у заявленому позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема,зазначено, що позивач при допиті її як свідка вказала, що при працевлаштуванні 13.07.2017 року вона подала заяву на працевлаштування на посаду менеджера-дизайнера, код, трудову книжку та ксерокс паспорту, замість паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, і тим самим не виконала обов`язків передбачених ч.2 ст. 24 КЗпП України, а тому трудовий договір з нею не міг бути укладений; суд неправильно встановив обставини справи та зробив висновки на долучених позивачем до позовної заяви доказах, які є неналежними і недопустимими; судом не враховано, що позивачем пропущено встановлений законом трьохмісячний строк звернення до суду, а відповідач був позбавлений можливості подати заяву про застосування строку позовної давності у суді першої інстанції, оскільки не був повідомлений про розгляд справи та не брав участі у розгляді справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та її представника ОСОБА_3 , пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з доведеності факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем та наявності підстав для стягнення з відповідача не отриманої заробітної плати.

З такими висновками суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, що забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. (ч.1 ст.3 КЗпП України)

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1-3 ст. 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови роботодавця привести фактичні відносини з громадянином у відповідність до вимог трудового законодавства, факт трудових відносин, як факт, що має юридичне значення, може бути встановлений у судовому порядку, а, враховуючи наявність спору - у позовному провадженні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Згідно із частинами 1,2 та4 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (ст. 22 вказаного Закону)

Згідно з ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У відповідності до ч.6 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, а у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без врахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до витягу з трудової книжки НОМЕР_5 , заповненої 03 березня 1999 року на ім`я ОСОБА_5 » на підставі свідоцтва про шлюб від 17.11.2005) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній запис щодо відомостей про роботу позивача внесено за номером 14: дата - 27.06.2014; відомості про прийом на роботу, переведення на іншу роботу і звільнення (із зазначенням причин і посиланням на статтю, пункт закону - «Звільнена з роботи за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України»; підстава внесення запису - «Наказ №91-П від 27.06.2014 р.» (а.с. 9,16). Запис підписано та скріплено печаткою начальником відділу кадрів акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» О.В. Тернущак.

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АА №517177 стверджено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_3 , місце проживання ФОП: АДРЕСА_4 ) з 08.08.2006 року здійснює підприємницьку діяльність за наступними видами: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.; 47.51 Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну; 43.32 Установлення столярних виробів (а.с. 13-15).

Обґрунтовуючи заявлений позов позивач вказує, що вона з 13 липня 2017 року по кінець листопада 2019 року працювала менеджером з продажів у Студії меблів ІНТЕР КОМФОРТ (м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1, перший поверх заводу Електродвигун) у ФОП ОСОБА_1 , якому була безпосередньо підпорядкована, і виконуючи свої обов`язки займалася роботою з клієнтами - покупцями, контрагентами відповідача - постачальниками товарів, оплачувала рахунки, виставлені постачальниками, контактувала та приймала замовлення від клієнтів, займалася реалізацією та рекламою товарів в магазині Студії меблів ІНТЕР КОМФОРТ, в тому числі приймання замовлення на кухонні гарнітури, шафи-купе, гардеробних під індивідуальне замовлення, здійснення замірів, виготовлення проектів та відповідної документації та виконувала інші завдання роботодавця.

Дані обставини підтвердила позивач ОСОБА_2 під розгляду справи в суді першої інстанції при допиті її як свідка відповідно до ст. 92 ЦПК України.

Показаннями свідка ОСОБА_2 також підтверджено, що 13 липня 2017 року відповідачу ФОП ОСОБА_1 вона подала документи: заяву на працевлаштування на посаду менеджер-дизайнер, ксерокс паспорту, коду, трудову книжку та приступила до обов`язків. Вона підпорядковувалася правилам внутрішнього трудового розпорядку, згідно з якими роботу розпочинала з дев`ятої години з вівторка по п`ятницю, працюючи до останнього клієнта; у вихідний працювала до 18.00 год., робоче місце було: АДРЕСА_5 , орендували приміщення Електродвигуна. За домовленістю між ними їй виплачувалась мінімальна заробітна плата та проценти до неї, з яких заробітну плату отримувала у кінці місяця, а проценти - одноразово, у залежності від того, коли був оформлений, зроблений об`єкт. З 2018 року ОСОБА_1 заробітну плату не виплачувала, аргументуючи тим, що отримає потім, а коли у 2019 році хотіла йти з роботи ОСОБА_1 не віддавала трудову книжку, пояснюючи, що немає бухгалтера, після чого вона написала заяву на звільнення. Потім трудову книжку їй підкинули у поштову скриньку, у якій не було відміток про працевлаштування. Вказала, що посадової інструкції не було, однак вона робила дизайн, сплачувала за оренду, вела документообіг, сальдову відомість. Звільнилася з роботи 30.11.2019 року.

Згідно з відповіддю ПрАТ «ВФ Україна» від 26.06.2020 року №СС1128.26.06, наданою абоненту ОСОБА_2 , стверджено, що мобільний номер НОМЕР_6 був зареєстрований на ОСОБА_2 (паспортні дані - НОМЕР_4 ) (а.с.18).

Відповідно до інформації з соцмережі «Facebook», зокрема, дописів, розміщених на сторінці «Студія Меблів Inter Комфорт» (https://www.facebook.com/interkomfortstudio/posts/502562), наданій позивачем у вигляді скріншотів за 27.01.2018, 31.01.2018, 01.02.2018, 02.02.2018, 26.02.2018, 28.02.2018, 01.03.2018, 30.03.2018, 02.04.2018, 30.04.2018, 04.05.2018, 23.05.2018, 09.06.2018, 04.07.2018, 26.07.2018, 07.08.2018, 27.08.2018, 06.09.2018, 26.09.2018, 09.10.2018, 30.10.2018, 06.11.2018, 30.11.2018, 03.12.2018, 30.12.2018, 04.01.2019, 31.01.2019, 01.03.2019, 30.03.2019, 01.05.2019, 29.05.2019, 01.06.2019, 27.06.2019, 01.07.2019, 31.07.2019, 30.08.2019, 02.09.2019, 04.10.2019, вбачається зазначення номеру телефону « НОМЕР_6 », адреса магазину: АДРЕСА_5 , а частина з вищевказаних дописів містить посилання наступного змісту: «…Наш менеджер-консультант з радістю надасть Вам необхідну консультацію, а також відповість на всі питання відносно продукції, виробника, оплати, доставки тощо.»; «…Вибрати, замовити та купити сучасні кухні у магазині «Студія Меблів Inter Комфорт» за адресою: АДРЕСА_5 », «… За деталями звертайтесь за тел.: , або у direct Студія меблів ІНТЕР КОМФОРТ, вул. Краснодонців, 1, #inter_comfort_uzh», до яких є вказівка на номер телефону НОМЕР_6 (а.с. 23-42).

Судом першої інстанції досліджено переписку позивача, що міститься в її особистій електронній пошті - ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- за 13 червня 2017 року щодо укладення договору на поставку меблів з ТОВ «Давідос» (ІНФОРМАЦІЯ_4 ) (а.с. 43-44),

- направлення 14 червня 2017 року в електронному виді додатків до листа на адресу ТОВ «Давидос» з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема, скан-копій реєстраційних документів ФОП ОСОБА_1 (а.с. 45-47);

- за 14.06.2017, 15.06.2017, 16.06.2017, 22.06.2017, 19.07.2017, 20.07.2017, 29.08.2017, 29.09.2017, 24.10.2017, 14.11.2017, 20-24.12.2017, 22-27.02.2018, 03.04.2018, 02.06.2018, 11.07.2018, 07-12.08.2018, 07-11.09.2018, 20.09.2018, 04-05.10.2018, 06.11.2018, 15.02.2019, 05.03.2019, 13.03.2019, 28.03.2019, 26.05.2019, 01.08.2019, 09.09.2019, 27.09.2019, 29.09.2019 щодо приймання, узгодження замовлень щодо меблів, які реалізовував відповідач та факти відвантаження, оплати за вказані замовлення (а.с. 48-51, 56, 59, 60, 62, 64, 66, 67, 72, 73, 76, 78-80, 85, 87-89, 93, 95, 97-100);

- за 04.09.2019, 09.10.2019 між сторонами у справі з приводу відправки в роботу фасадних вставок до меблів, складових меблів ОСОБА_7 , (а.с. 96, 101, 102);

- за 23.08.2017 щодо переоформлення документів з Укртелеком (а.с. 55);

- щодо підписання ОСОБА_1 актів звірки взаєморозрахунків з ТОВ «Давидос» (а.с. 57, 58, 68, 74, 81, 86, 90, 94)

Згідно з додатком №1 до довідки AT КБ «Приватбанк» від 27.03.2020 №EMPI30F9OS78TIKT, виданої ОСОБА_2 за період з 01.01.2018-31.12.2019, остання здійснювала платежі на користь ТОВ «РОДА» (усього шість), ТОВ «Давидос» (усього п`ять), ТОВ «Компанія ТМ Дизайн» (усього сім) на загальну суму 159658,25 грн. (а.с. 103-105).

Як вбачається зі скан-копії проекту договору купівлі-продажу між ТОВ «Давидос» (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) за 2017 рік у п. 3.4. обумовлено, що всі заявки, письмові повідомлення, вимоги та інші повідомлення за даним договором або у зв`язку з ним можуть направлятися за допомогою e-mail або поштового зв`язку, та скеровуються відповідній стороні за наступними адресами:, зокрема, адресою покупця зазначено АДРЕСА_5 , а електронною адресою - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із ч.1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема: письмовими, електронними доказами; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч.1,2 ст. 77 ЦПК України)

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.79 ЦПК України)

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в цифровій формі, яка містить дані про обставини справи, що мають значення, зокрема електронного документа, веб-сайту (сторінки). До електронних документів відносять текстові документи, графічні зображення, які можуть зберігатися на портативних пристроях, картках пам`яті чи в будь-якому іншому місці збереження даних, зокрема, у мережі Інтернет. Електронним доказом може бути інформація з переписки у чаті, на веб-сайті, електронний лист з поштового сервісу тощо. Для фіксування електронного доказу переважно робиться його електронна копія, яка часто має форму скріншота. Скріншот - не оригінал документу, а лише форма фіксування електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч.3 ст. 100 ЦПК України)

Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір і досліджуючи подані позивачем в підтвердження заявлених вимог докази, обґрунтовано, згідно із вищевказаними нормами процесуального закону, визнав їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, і давши належну правову оцінку як кожному доказу окремо так і у взаємному зв`язку у їх сукупності, правильно встановив наявність між сторонами трудових відносин, оскільки позивач ОСОБА_2 підпорядковувалася правилам внутрішнього трудового розпорядку, організовувала і виконувала свою роботу з кількох професій (менеджер - економічна спеціальність, дизайнер - професія з творчості і дизайну), спеціальностей, за посадою відповідної кваліфікації, виконувала визначену трудову функцію в діяльності підприємства, після закінчення виконання визначеного завдання трудову діяльність не припиняла, а виконувала свої функції за процесом, організованим ФОП ОСОБА_1 у орендованому підприємцем приміщенні за адресою: АДРЕСА_5 .

Доводи апеляційної скарги про неналежність та недопустимість поданих доказів є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі, що лист ПрАТ «ВФ Україна» від 26.06.2020 року №СС1128.26.06, про те, що мобільний номер НОМЕР_6 , який зареєстрований на ОСОБА_2 не є належним доказом, оскільки не містить дати, з якої вказаний номер зареєстрований на ОСОБА_2 , є необґрунтованим, оскільки матеріалами справи підтверджено, що даний номер телефону належить до сьогоднішнього часу саме ОСОБА_2 з її паспортними даними, даний номер телефону розміщений на сторінках Студії меблів ІНТЕР КОМФОРТ (м. Ужгород, вул. Краснодонців, 1.), де здійснює діяльність відповідач.

Надуманими є твердження в апеляційній скарзі, що інформація з соцмережі «Facebook», зокрема, дописи, розміщені на сторінці «Студія Меблів Inter Комфорт» ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ),містить посилання на адресу магазину АДРЕСА_5 , однак жодного об`єкту нерухомості за цією адресою з 18.04.2016 року не існує, так як дану вулицю перейменовано на АДРЕСА_6 , оскільки це є однією і тією ж самою адресою, за якою відповідач здійснює діяльність, а зміна назви вулиці не впливає на факт наявності трудових відносин між сторонами.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі, що позивач не виконала свої обов`язки передбачені ч.2 ст. 24 КЗпП України щодо подання відповідачу всіх необхідних документів, а тому трудовий договір з нею не міг бути укладений, оскільки матеріалами справи встановлено, що при працевлаштуванні позивач подала заяву на працевлаштування на посаду менеджера-дизайнера, код, трудову книжку та ксерокс паспорту. Факт подання заяви, коду, трудової книжки не заперечив апелянт в апеляційній скарзі, акцентувавши увагу на тому, що позивачем подано ксерокс паспорту. Однак, відповідач (роботодавець) не був позбавлений можливості отримати від позивача для огляду і перевірки оригінал паспорту, який повинен безпосередньо знаходитись у особи, якій він належить, а не у роботодавця.

Не можуть бути взяті до уваги також посилання в апеляційній скарзі, що позивач з 13 липня 2017 року по 30 листопада 2019 року не могла працювати у відповідача із вказаним нею графіком, позаяк позивач у березні, квітні, липні та серпні отримала дохід , з якого окружною виборчою комісією з виборів Президента України та окружною виборчою комісію з виборів народних депутатів України сплачені страхові внески, оскільки, виходячи із виду і характеру діяльності відповідача, участь позивача виборчому процесі, не є перешкодою у здійсненні нею її трудових обов`язків у відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строків звернення до суду і застосування строків позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 233, 234 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

З матеріалів справи вбачається, що із заявленим позовом з приводу трудового спору за період з 13 липня 2017 року по 30 листопада 2019 року позивач звернулася до суду 06 липня 2020 року, при цьому зазначивши, що трудову книжку вона отримала у лютому 2020 року і лише тоді вона дізналася про факт відсутності запису у ній про працевлаштування у ФОП ОСОБА_1 , тобто саме у лютому 2020 року позивач дізналася про порушення свого права.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 від 11.03.2020 року №211 із змінами з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Згідно із Главою XIX КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З врахуванням наведеного строк звернення до суду за захистом порушеного права позивачем не пропущений, а подана апелянтом заява про застосування строків позовної давності є безпідставною і не підлягає задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно задовольнив заявлений позов

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий :

Судді: