ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/255/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Міщій О. Я.,

за участі секретаря Сович Н.А.

та сторін представника апелянта ОСОБА_1 адвоката Сампара Н.М., відповідачки ОСОБА_2 та її адвоката Петровець Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/12293/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року, ухваленого суддею Позняк В.М., повний текст рішення складено 17 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2020 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні 1/2 частиною об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом заборони ОСОБА_2 проводити будівельні роботи щодо реконструкції об`єкта незавершеного будівництва та повернути його в попередній стан.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що йому та відповідачці на праві власності належить по 1/2 частині вказаного незавершеним будівництвом житлового будинку. Рішенням суду здійснено поділ будинку відповідно до висновків експерта. Разом з тим, відповідачка без будь-яких дозволів та погоджень самовільно розпочала здійснювати роботи по переплануванню будинку, чим порушила його права.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні 1/2 частиною об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом заборони проводити будівельні роботи щодо реконструкції та повернення в попередній стан, - відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову у справі, які встановлені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 липня 2020 року про заборону ОСОБА_2 проводити будівельні роботи щодо реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_2 замурувала стіни на першому поверсі таким чином, що у нього відсутній доступ до цокольного поверху, такими діями остання порушила рівність усіх учасників у здійсненні своїх прав щодо свого майна.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні посилається на ст. 152 ЖК України, яка передбачає, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування житлового будинку, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання.

Проте в даній ситуації втручання саме в несучі конструкції доведено достатніми та достовірними доказами повністю.

Також судом не взято до уваги що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , а саме самовільного руйнування перегородок і несучих стін, не маючи ні ПКД, ні дозволу на ведення ремонтних робіт по реконструкції даного об`єкта, ведення їх не по технології призвели до появи численних тріщин як у зовнішніх, так у внутрішніх стінах, що унеможливлює нормальне та безпечне проживання у даному будинку. Вище вказане також підтверджується експертно-технічним висновком (звітом) щодо можливості чи не можливості проживання у вище вказаному будинку за результатами здійснення технічного обстеження об`єкта в цілому від 13.07.2020 року.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 у якому зазначила, що 05 січня 2017 року набула чинності постанова КМУ від 28 грудня 2016 року № 1024 Про внесення змін до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, якою скасована вимога щодо необхідності отримання дозволів на переобладнання та реконструкцію житлових приміщень та житлових будинків і гуртожитків.

Позивачем не надано доказів того, що здійснені нею роботи не відповідають ДБН та чи є відхилення від переліку робіт, які мали бути зроблені на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 607/8267/16-ц. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Сампара Н.М. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 та її адвокат Петровець Л.М. апеляційну скаргу ОСОБА_3 не визнали, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, пояснивши, що виконувала рішення суду у справі № 607/8267/16, ніяких інших дій по переплануванню не вчиняла, перешкод ОСОБА_1 у користуванні будинком не чинить, оскільки будинок має два входи і він має вільний доступ до нього. Ніяких дій щодо переобладнання та перепланування житлового будинку, які призвели до втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування не здійснювала.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2017 року у справі №607/2790/15-ц суд вирішив визнати за ОСОБА_2 право забудовника на 1/2 частини об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 607/8267/16-ц, суд апеляційної інстанції постановив провести поділ майна подружжя - об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 та виділити їй відповідно до варіанту № 1 висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ № 655/17-22 від 13 листопада 2017 року: - коридор 1-1, площею 5,6 кв.м., вартістю 13452 гривень; - кухня 1-2, площею 19,7 кв.м., вартістю 70980 гривень; - коридор 1-3, площею 7,1 кв.м., вартістю 25582 гривень; - жила кімната 1-4, площею 16,4 кв.м., вартістю 59090 гривень; - санвузол 1-9, площею 5,2 кв.м., вартістю 20818 гривень; -жила кімната 2-3, площею 19,5 кв.м., вартістю 78066 гривень; - коридор 2-4, площею 6,9 кв.м., вартістю 27623 гривень; - частина жилої (кімнати) 2-5, площею 2,7 кв.м., вартістю 10809 гривень; - жила кімната 2-6, площею 12,4 кв.м., вартістю 49642 гривень; - літня кухня «В», вартістю 72000 гривень; - підвал «Пд. (В)», вартістю 39702 гривень; -«Г» гараж, вартістю 64980 гривень; -1/2 частина огорожі 1, вартістю 24191,5 гривень; -1/2 частина воріт 2, вартістю 2936 гривень; -1/2 частина хвіртки 3, вартістю 830 гривень; -1/2 частина вимощення І, вартістю 65170,5 гривень; -1/2 частина вимощення ІІ, вартістю 26936,5 гривень, що становить 51/100 ідеальних часток об`єкта незавершеного будівництва.

Визнано за ОСОБА_3 право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та виділити йому відповідно до варіанту № 1 висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ № 655/17-22 від 13 листопада 2017 року: - коридор 1-5, площею 11,0 кв.м., вартістю 39633 гривень; - кухня 1-6, площею 10,6 кв.м., вартістю 38192 гривень; - кладова 1-7, площею 13,0 кв.м., вартістю 36431 гривень; - кладова 1-8, площею 6,5 кв.м., вартістю 10409 гривень; - коридор 2-1, площею 7,5 кв.м., вартістю 21018 гривень; - коридор 2-2, площею14,0 кв.м., вартістю 56046 гривень; - частина жилої (кімнати) 2-5, площею 14,8 кв.м., вартістю 59250 гривень; - жила кімната 2-7, площею 13,0 кв.м., вартістю 52044 гривень; - жила кімната 2-8, площею 16,8 кв.м., вартістю 49642 гривень; - сходи «сх.», вартістю 511 гривень; - хлів «Б», вартістю 74170 гривень; - вбиральня «Д», вартістю 7404 гривень; - навіс «Е», вартістю 19404 гривень; - підвал «Пд.(Е)», вартістю 21958 гривень; - 1/2 огорожі 1, вартістю 24191,5 гривень; - 1/2 воріт 2, вартістю 2936 гривень; - 1/2 хвіртки 3, вартістю 830 гривень; - 1/2 вимощення І, вартістю 65170,5 гривень; - 1/2 вимощення ІІ, вартістю 26936, 5 гривень, що становить 49/100 ідеальних часток об`єкта незавершеного будівництва.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 влаштувати окремі мережі електропостачання, водопостачання, газопостачання, каналізації (септик), вентиляції, системи опалення приміщень, канали відведення продуктів згоряння від опалювальних приладів та виконати ремонтно-будівельні роботи по переобладнанню об`єкта незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 відповідно до Додатку № 1 до варіанту № 1 висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи №655/17-22 від 13 листопада 2017 року.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 14508,50 грн, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.02.2020 року ВП № 60806131.

Також, з приводу примусового виконання рішення суду в частині проведення будівельних робіт з перепланування ОСОБА_2 зверталася до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області. Постановою від 26.10.2021 року, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_3 рішення суду, вчинено подання про притягнення його до кримінальної відповідальності, виконавче провадження закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 40 Закону України Про виконавче провадження.

На замовлення ОСОБА_3 13 липня 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 виготовив експертно-технічний висновок (звіт) щодо можливості чи неможливості проживання в житловому будинку за результатами здійснення технічного обстеження об`єкта в цілому, в якому зроблено висновок, визнати індивідуальний (садибний) житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 таким, що є неможливим для проживання ОСОБА_3 та членів його сім`ї. Зокрема в п. 4.1.2 ФОП ОСОБА_4 звернув увагу на те, що внаслідок самовільного руйнування перегородок і несучих стін членами сім`ї ОСОБА_2 не маючи ні ПКД та дозволу на ведення ремонтних робіт по реконструкції (є втручання в несучі стіни), ведення їх не по технології призвело до появи тріщин як зовнішніх, так і внутрішніх, що вкрай небезпечно для людей, які там проживають.

Згідно листа управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області від 13.07.2020 року ОСОБА_3 на його інформаційний запит, відомості про даних, які він запитував, в реєстрах відсутнє

Згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження за заявою Стефанії Граматики від 02.06.2021 року № 657/21-22, технічний стан будинку по АДРЕСА_1 відповідно до ОСОБА_5 1.2-18:2016 « ОСОБА_6 щодо обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану» станом на день проведення обстеження - категорія «2» (задовільний) тобто експлуатація конструкцій не обмежує використання об`єкта за визначеним призначенням.

Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Законом України № 191-VIII від 12.02.2015 року, статтю 100, 152 ЖК України викладено в новій редакції, згідно якої виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку необхідно лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками державного й громадського житлового фонду, а також приватного житлового фонду та утримання їх здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

У Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (далі - Правила), визначено поняття перепланування та переобладнання. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків. Переобладнання улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Згідно з пунктом 1.4.1 Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається (пункт 1.4.4.Правил).

Пунктом 1.4.6 Правил визначено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

05 січня 2017 року набула чинності постанова КМУ від 28 грудня 2016 року № 1024 Про внесення змін до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, якою скасована вимога щодо необхідності отримання дозволів на переобладнання та реконструкцію житлових приміщень та житлових будинків і гуртожитків.

Отже, для того, щоб зобов`язати власника жилого приміщення в будинку привести приміщення до попереднього стану, необхідно довести, що відбулося самовільне переобладнання, що це переобладнання призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, таке переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів.

Однак таких доказів матеріали справи не містять.

Будинок за адресою АДРЕСА_1 офіційно на цей час не введений в експлуатацію та є незавершеним будівництвом.

Як вбачається із матеріалів справи і підтверджено представником апелянта адвокатом Сампара Н.М., що підставою для звернення до суду було те, що ОСОБА_2 замурувала вхід у цокольне приміщення і в результаті реконструкції її частини будинку появились тріщини в частині його будинку.

Тріщини в будинку були наявні ще й при проведенні експертизи № 655/17-22 від 01.11.2017 року у справі № 607/18267/16-ц.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, яке саме переобладнання здійснено відповідачем і що в результаті реконструкції ОСОБА_2 здійснено втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, а саме, цокольного приміщення.

Адже постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 607/8267/16-ц при проведенні поділу незавершеного будівництвом житлового будинку, суд визначив конкретні приміщення і їх площу, які будуть належати співвласникам та перелік робіт, які вони повинні вони здійснити для облаштування. ОСОБА_2 виконувала роботи визначеної даною постановою.

Посилання апелянта на те, що роботами, які здійснила відповідачка чиняться перешкоди в користуванні його майном, не заслуговують на увагу, оскільки, як видно із матеріалів справи, його права можуть бути захищені шляхом виконання ним же постанови Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі №607/8267/16-ц, шляхом проведення відповідних робіт з перепланування та переобладнання будинку, зокрема, і влаштуванням окремого входу в цокольне приміщення, від якої він же ухиляється.

Доказів про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди йому у проведенні влаштування окремого входу у цокольне приміщення матеріали справи не містять.

Також надуманими є твердження апелянта про те, що проведені ОСОБА_2 роботи призводять до руйнування будинку та тріщин, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується із думкою суду першої інстанції, що експертно-технічний висновок від 13 липня 2020 року, проведений ФОП ОСОБА_4 , не можна брати до уваги, оскільки вказаний звіт не є висновком експерта, який попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, висновки в звіті є загальними, без конкретизації переліку робіт які здійснила ОСОБА_2 , які ДБН чи інші правила порушені при проведенні вказаних робіт, та які роботи слід провести для відновлення стану будинку.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2 виконувала постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі №607/8267/16-ц щодо поділу будинку. Інших самовільних дій щодо реконструкції будинку нею не проведено.

Відповідно до статті 129 Конституції України та частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року без зміни.

Судові витрати у вигляді сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_3 в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 травня 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

О.Я. Міщій