Справа № 199/1251/20
УХВАЛА

03 березня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Лавріщевій Г.Є.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Преміум Компані» на бездіяльність державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єлісєєвої Радміли Сергіївни щодо винесення постанови про розшук майна боржника, заінтересована особа: стягував ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єлісєєвої Радміли Сергіївни щодо винесення постанови про розшук майна боржника, заінтересована особа: стягував ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги зазначивши, що Заочним рішенням від 02.11.2021 стягнуто з ТОВ «Транс Преміум Компані» на користь ОСОБА_1 матеріальна шкода в розмірі 29 067 грн.; моральна шкода 20 000 грн., а всього 49 067 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Стягувач звернулся до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про відкриття виконавчого провадження, на підставі чого було відкрито виконавче провадження №68085558.

12.01.2022 на банківські рахунки ТОВ «Транс Преміум Компані» було накладено арешт в рамках вищезазначеного виконавчого провадження, так скаржник дізнався про наявність у відношенні нього заочного рішення суду від 02.11.2021.

13.01.2022 до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було подано заяву про перегляд заочного рішення суду від 02.11.2021.

На теперішній час на рахунках скаржника, відкритих в ОТП Банк накладено арешт на грошові кошти в розмірі 55 498,58 грн.

21.02.2022 скаржник дізнався, що належне йому майно оголошено у розшук, постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єлісєєвою Радмілою Сергіївною від 17.01.2022, а саме оголошено у розшук транспортні засоби.

Відтак на час винесення постанови про розшук майна боржник державним виконавцем вже було звернено стягнення на майно боржника в розмірі і обсяг. Необхідних для виконання за виконавчим документом, а отже, фактично накладено подвійні арешти, державний виконавець виніс постанови про розшук майна боржника.

21.02.2022 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було направлено клопотання про зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 68085558 до моменту прийняття судом рішення по заяві про перегляд заочного рішення від 02.11.2021.

До суду подається дана скарга, в межах строку на оскарження станом на 25.02.2022 будь-якої відповіді на клопотання не було отримано, а про наявність постанови про оголошення у розшук майна, боржник дізнався лише 21.02.2022.

Тому заявник просив суд поновити строк звернення до суду зі скаргою; визнати дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єлісєєвої Радміли Сергіївни в частині винесення постанови про розшук майна боржника від 17.01.2022 в межах виконавчого провадження № 68085558 неправомірними, скасувати постанови про розшук майна боржника від 17.01.2022 в межах виконавчого провадження № 68085558.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст.10 ЦПК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

02.11.2021 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішенні суду, відповідно до якого стягнуто з ТОВ «Транс Преміум Компані» на користь ОСОБА_1 матеріальна шкода в розмірі 29 067 грн.; моральна шкода 20 000 грн., а всього 49 067 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі зазначеного рішення Індустріальним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) було відкрито виконавче провадження № 68085558.

Частиною 1 Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. 5. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. 6. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єлісєєвою Р.С. винесено постанови від 17.01.2022 про розшук майна боржника.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі змісту ст. 10 Закону вбачається, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Нормами вищевказаної статті перелічено заходи за допомогою яких державний виконавець може здійснювати заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України Про виконавче провадження арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У частині другій цієї статті зазначено, що арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника.

Отже, законодавець шляхом вживання сполучника "або" зазначає, що з ряду перелічуваних предметів (явищ і т. ін.) можливий тільки один і таким чином, надано виконавцю альтернативу щодо вибору арешту майна.

Як встановлено судом, виконавець в даному випадку оскарженою постановою наклав виключно арешт на майно, не здійснюючи при цьому опис майна, його вилучення чи передачі, а відтак дана процедура відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" не відноситься до тих випадків коли присутність понятих є обов`язковою.

Щодо правомірності винесення постанови про розшук майна боржника від 17.01.2022, то суд зазначає, що згідно ч.3 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Відтак, чинним законодавством чітко передбачено право державного виконавця на винесення постанови про розшук майна боржника.

За даних обставин, в задоволені скарги необхідно відмовити, оскільки оскаржене рішення виконавця є правомірним та таким, що не порушують права боржника.

На підставі викладеного та керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Транс Преміум Компані» на бездіяльність державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Єлісєєвої Радміли Сергіївни щодо винесення постанови про розшук майна боржника, заінтересована особа: стягував ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.О.Богун

18.04.2022