ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/935/22
Провадження № 2/210/1060/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 травня 2022 року
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що згідно рішення Краснолучского міського народного суду Ворошиловградскої області від 27.01.1986 року суд визнав право особистої власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частинах, по Ѕ за кожним у будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до Договору дарування від 05.09.1986 року ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар Ѕ частину шлаколитого обложеного цеглою житлового будинку жил. пл. загальн. 34,2 кв.м з відповідними господарчими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці пл.. 600 кв.м. Таким чином, ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .
Окрім позивача та його дружини у будинку зареєстрований відповідач. Не дивлячись на те, що відповідач має зареєстроване місце проживання за вищезазначеною адресою, з 1989 року і по даний час він не проживає в даному будинку. Зокрема, ОСОБА_2 був прийнятий на військову службу в 4 частину Кіровського РВК м. Кривого Рогу 25.01.1988 року. Згідно домової книги, ОСОБА_4 було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , але за відомостями Реєстру територіальної громади м. Кривого Рогу та наявною у відділі реєстрації місця проживання громадян за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .
Таким чином, відповідач жодного дня не проживав за місцем реєстрації. З 1989 року позивач не спілкується з відповідачем, зв`язок з ним відсутній, відповідач ніколи не сплачував комунальні платежі, не брав участі в утриманні житла, будинком взагалі не цікавився. Через те, що відповідач у вказаному будинку не проживає, але при цьому в ньому зареєстрований, нарахування комунальних платежів здійснюється згідно кількості зареєстрованих осіб, і при цьому позивач зобов`язаний сплачувати комунальні платежі нараховані в тому числі і на відповідача, що значно впливає на матеріальний стан позивача та позбавляє його права на субсидію.
Крім того, відповідач не є членом сім`ї позивача, тому врегулювати питання щодо зняття з реєстрації у добровільному порядку позивач не має можливості, у зв`язку з чим останній вимушений звернутися до суду з даним позов про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
В судове засідання сторони не викликалися.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Краснолучского міського народного суду Ворошиловградскої області від 27.01.1986 року, відповідно до якого суд визнав право особистої власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних частинах, по Ѕ за кожним вказаного житлового будинку, а також договором дарування від 05.09.1986 року, згідно з яким ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар Ѕ частину зазначеного житлового будинку (а.с. 8-11, 12-14). Тобто, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
У вказаному будинку на теперішній час зареєстрований відповідач, що підтверджується довідкою з відділу місця проживання громадян від 04.03.2022 року №1307. Але з 1989 року по теперішній час відповідач у вказаному будинку не проживає.
Факт не проживання відповідача підтверджується актом від 09 лютого 2022 року, який складено мешканцями АДРЕСА_1 , а саме: буд. 24 - ОСОБА_7 , буд. 30 ОСОБА_8 , буд. 38 ОСОБА_9 , підписи яких засвідчено головою квартального комітету №21 ОСОБА_10 (а.с. 16).
Згідно зі ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Таким чином з письмових матеріалів справи судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає що позов в даній частині необхідно задовольнити.
Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь позивача.
На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 12, 141, 274, 259, 263-268 ЦПК України, ст., ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНН НОМЕР_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: В. Є. Сільченко