Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 459/1194/20
провадження № 61-3785св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є., суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Крата В. І., касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Львівського апеляційного суду від 12 лютого 2021 року скасувати, ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 03 червня 2020 року залишено в силі.
При цьому, колегія суддів зазначила, що:
«грошовий дохід, який стягнутий за рішенням суду на користь платника аліментів, не враховується під час визначення розміру аліментів, оскільки ПК України не містить норм, які б зобов?язували резидента України сплачувати податок на суму, яка стягнута за рішенням суду в порядку статті 625 ЦК України. Тлумачення наведених вище норм права дає підстави Верховному Суду для висновку, що отримання боржником грошових коштів за рішенням суду, у порядку статті 625 ЦК України, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів».
Не можу погодитися з таким застосуванням статті 625 ЦК України з наступних мотивів.
1. Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що в практиці Верховного Суду висловлювалися різні підходи щодо визначення сутності інфляційних втрат та 3 % річних, які передбачені в статті 625 ЦК України:
З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів. Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів. Виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів».
3. Безумовно, сутність інфляційних втрат та 3 % річних (спосіб захисту, вид цивільно-правової відповідальності чи гарантія належного виконання зобов`язання) впливає на те, чи можливо їх кваліфікувати як доходи, що становлять безумовний приріст його майна. Наявність суперечливих та взаємовиключних висновків Верховного Суду, що сутності інфляційних втрат та 3 % річних навряд чи допускала можливість колегії суддів самостійно зробити висновок про те, що вони не будуть доходом, який збільшує майно платника аліментів, без конкретизації висновків Верховного Суду.
4.2. Тому колегії суддів необхідно було постановити ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для конкретизації висновків Верховного Суду щодо сутності інфляційних втрат та 3 % річних.
Суддя В. І. Крат