ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1060/21

Провадження № 22-ц/4820/74/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Філіпчук О. В.,

з участю представника відповідача Кучера О. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2021 року (суддя Кускова Т. В., відомості про дату складення повного судового рішення відсутні) в справі за позовом ОСОБА_1 до Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

24 червня 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначала, що вона працювала на посаді діловода (секретаря) Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства. Відповідно до наказу керівника підприємства № 5-к/тр від 23 лютого 2021 року «Про зміну істотних умов праці» її було проінформовано, що з 24 квітня 2021 року на неї покладається виконання функцій уповноваженої особи з публічних закупівель, визначених Законом України «Про публічні закупівлі» та Положенням про Уповноважену особу у Красилівському ПВКГ. У разі незгоди на продовження роботи в нових умовах, буде звільнена з посади на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України. Вона відмовилася від виконання функцій уповноваженої особи з публічних закупівель, оскільки не мала досвіду та кваліфікації. На підставі наказу керівника підприємства № 22к/тр від 26 квітня 2021 року була звільнено з посади діловода (секретаря). Звільнення з роботи вважає незаконним. За своєю кваліфікацією та посадою не могла виконувати нові обов`язки. Ніяких змін в організації виробництва і праці на Красилівському підприємстві водопровідно-каналізаційному господарства не відбулося. У випадку зміни спеціальності, кваліфікації або посади звільнення повинно проводитись за пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Тому позивачка просила визнати незаконним наказ про звільнення з роботи № 22к/тр від 26 квітня 2021 року, поновити її на посаді діловода (секретаря) та стягнути з Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2021 року відмовлено в позові ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи.

Додатковим рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2021 року позивачці відмовлено в позові про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що зміна істотних умов праці допускається у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Продовження роботи за спеціальністю, кваліфікацією та посадою, яку вона займала, було можливе. Зміни в організації виробництва і праці на підприємстві не проводилися. Вона не мала досвіду роботи на посаді фахівця з публічних закупівель.

У відзиві відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Зміна істотних умов праці на підприємстві була зумовлена змінами в організації виробництва і праці. Від продовження роботи в нових умовах ОСОБА_1 відмовилася та була звільнена з роботи на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України. Крім того, позивачка пропустила строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, що є самостійною підставою для відмови в позові.

У засіданні апеляційного суду представник Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства апеляційну скаргу не визнав.

ОСОБА_1 не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з відповідачем, займала посаду діловода (секретаря).

Відповідно до наказу начальника Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства № 5-к/тр від 23 лютого 2021 року «Про зміну істотних умов праці» позивачку було проінформовано про те, що з 24 квітня 2021 року на неї покладається виконання функцій уповноваженої особи з публічних закупівель, визначених Законом України «Про публічні закупівлі» та Положенням про Уповноважену особу у Красилівському ПВКГ. У разі незгоди на продовження роботи в нових умовах її буде звільнено на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України (а. с. 43).

Із зазначеним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена 23 лютого 2021 року, від підпису відмовилася, що підтверджується актом (а.с. 46).

Про зміну істотних умов праці - виконання з 24 квітня 2021 року функцій уповноваженої особи з публічних закупівель з призначенням щомісячної доплати в розмірі 25% від посадового окладу діловода (секретаря) позивачка була повідомлена 23 лютого 2021 року під особистий підпис (а. с. 44).

Від виконання функцій уповноваженої особи з публічних закупівель ОСОБА_1 відмовилася, про що письмово повідомила керівника підприємства 23 лютого 2021 року (а. с. 45).

На підставі наказу начальника Красилівського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства за № 22 к/тр від 26 квітня 2021 року позивачка звільнена з посади діловода (секретаря) через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці за пунктом 6 статті 36 КЗпП України. З нею був проведений розрахунок та видано трудову книжку (а. с. 47).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в позові суд мотивував безпідставністю позовних вимог, оскільки звільнення з роботи проведено відповідно до вимог діючого законодавства.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Частиною 3 і 4 статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною 3 статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

Отже, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Зміна істотних умов праці не порушує угоди сторін, досягнутої при укладенні трудового договору, адже угодою сторін визначаються місце роботи і трудова функція працівника. Це найважливіші умови трудового договору. Тому змінити їх без згоди сторін не можна, і це прямо закріплено в законодавстві.

Питання про те, які саме обставини впливають на зміну істотних умов праці, чинним законодавством не врегульовано.

Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Відповідно до наказу начальника Красилівського підприємства водопровіно-каналізаційного господарства № 55-ОД від 22 грудня 2020 року внесено зміни в організацію виробництва та праці шляхом проведення раціоналізації робочих місць усіх працівників підприємства, зокрема, покладено на деяких працівників підприємства додаткові обов`язки в межах професії, спеціальності та займаної посади за винагороду (а. с. 209-210).

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що такі зміни в організації виробництва і праці підприємства були зумовлені прийняттям на підставі рішення Красилівської міської ради «Про затвердження передавальних актів щодо передачі майна сільських рад, які припиняються в результаті реорганізації шляхом приєднання до Красилівської міської ради» на баланс сільських мереж водопостачання, будівель, споруд, обладнання та устаткування, які розташовані на цих мережах, що тягне за собою збільшення обсягу робіт для всіх працівників, необхідністю збільшення продуктивності праці працівників підприємства і важким фінансовим станом підприємства, що унеможливлює проведення розширення штату та збільшення кількості штатних одиниць.

Зазначені зміни в організації виробництва і праці на Красилівському підприємстві водопровіно-каналізаційного господарства стали підставою для зміни істотних умов праці діловода (секретаря) ОСОБА_1, яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Фінанси і кредит», що полягали у покладенні на неї функцій уповноваженої особи з публічних закупівель з призначенням щомісячної доплати в розмірі 25% від посадового окладу діловода (секретаря).

Про зміну істотних умов праці позивачка була повідомлена у строк, передбачений частиною 3 статті 32 КЗпП України.

Від продовження роботи в нових умовах вона відмовилась і була звільнена з посади за пунктом 6 статті 36 КЗпП України.

У зв`язку з наведеним не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі на відсутність змін в організації виробництва і праці на Красилівському підприємстві водопровіно-каналізаційного господарства, що зумовили зміну істотних умов праці.

Установивши, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва та праці, які стали підставою для зміни істотних умов праці діловода (секретаря) підприємства ОСОБА_1, а остання відмовилася від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди позивачки з висновками суду по їх оцінці. Вони не впливають на законність рішення суду і не спростовують його висновок.

Європейський суд з прав людини у пункті 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно слушними є викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу аргументи про дотримання вимог закону при звільненні позивачки з роботи.

Порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування рішення, суд не допустив.

Оскільки, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта