Справа № 524/2352/21
Провадження №2/524/148/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., - позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист часті, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що вона постійно проживає у АДРЕСА_1 . Наприкінці 2020 року ОСОБА_3 придбала у даному будинку житло для своєї матері ОСОБА_5 .

Вказувала, що ОСОБА_3 на свій розсуд вчиняє дії, які порушують права інших мешканців - власників інших квартир. Особисто у неї із ОСОБА_3 виникли особисті неприязні стосунки внаслідок наявності різних поглядів на вирішення побутових питань.

З даного приводу ОСОБА_3 звернулася із письмовою заявою - клопотанням до прокуратури міста Кременчука, яка переслала її до відділу поліції. У цьому зверненні ОСОБА_3 назвала її «неадекватною сусідкою, яку треба перевірити у психоневрологічному диспансері». У ньому зокрема зазначено, що ОСОБА_3 звертається також від імені інших сусідів, які просять огородити їх від моральних знущань і сексуальних домагань ОСОБА_1 , яка знаходиться без нижньої білизни при чоловіках.

Вказувала, що відповідач ОСОБА_3 поширила інформацію щодо неї в присутності мешканців їх будинку, серед яких були її сусіди і така інформація не відповідає дійсності, а, отже порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

Зазначила у позові, що окрім окреслених порушень її прав, вона має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої оцінює у 3 тис. грн., яка, на її думку, є мінімальною для відшкодування її душевних страждань, а відтак, є розумною та справедливою.

Просила визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_3 при подання клопотання до Кременчуцької місцевої прокуратури наступного змісту: «…неадекватної сусідки ОСОБА_6 , яку треба перевірити у психоневрологічному диспансері». Зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену відносно неї інформацію, шляхом написання відповідного клопотання до прокуратури. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн.

Ухвалою судді від 07 квітня 2021 року позовна заява була залишена без руху (а.с. 18-19).

12 квітня 2021 року до суду від позивача засобами електронного поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали від 07 квітня 2021 року, було подано уточнену позовну заяву (а.с. 23-28). Позовні вимоги, при цьому, були залишені позивачем попередніми.

Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено сторін, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 29).

06 травня 2021 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшло письмове клопотання про допит свідків (а.с. 41).

11 травня 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (а.с. 42-49).

Ухвалою суду від 11 травня 2021 року було постановлено про виклик свідків за клопотанням позивача ОСОБА_1 (а.с. 51).

12 травня 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 було подано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат (а.с. 55) та відзив на позовну заяву (а.с. 57-60).

Вказував, що відповідач ОСОБА_3 придбала у будинку де проживає ОСОБА_1 квартиру № 3 для своєї матері. З метою покращення її житлових умов, було вирішено провести ремонтні роботи, які було узгоджено з іншими співвласниками. Проте ОСОБА_1 створювала перешкоди для робітників, що виконували роботи. З метою не доведення до конфлікту зі ОСОБА_1 третіх осіб, чоловік ОСОБА_3 та її син намагалися пояснити позивачу їх право на покращення умов проживання, що не дало результату і ОСОБА_1 продовжувала чинити перешкоди робітникам. Поспілкувавшись із іншими співвласниками, ОСОБА_3 почула на її думку жахливі речі, які робила позивач. Відповідач ОСОБА_3 дійсно звернулася до прокуратури, однак не мала на меті образити ОСОБА_1 , а вислів «неадекватна сусідка» - це оціночне судження, яке виходить із поведінки позивача.

Звернув увагу, що позивачем не надано доказів порушення особистих немайнових прав та не вказано як саме завдано шкоду особистим благам або що саме перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вказав, що оціночні судження не підлягають спростуванню. Позивач має право захистити своє право через надання відповіді, а також на власне тлумачення. Щодо надання позивачем копії довідки від психіатра, то її не можна використовувати як належний доказ, адже експертиза у справі не проводилася, а мета її видачі зовсім інша. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

19 травня 2021 року до суду від позивача ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив (а.с. 63).

01 червня 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 було подано клопотання про виклик свідків (а.с. 67).

Ухвалою суду від 14 вересня 2021 року залучено співвідповідачем ОСОБА_4 та третіми особами Полтавську обласну прокуратуру та ГУ НП в Полтавській області (а.с. 125).

15 вересня 2021 року до суду від позивача ОСОБА_1 було подано заяву про долучення доказів про справі (а.с. 131).

05 жовтня 2021 року до суду від співвідповідача ОСОБА_4 було подано відзив на позовну заяву (а.с. 138-143). Відповідач заявив про не визнання позову. Вказав, що позивач має з усіма сусідами неприязні відносини в силу свого характеру. Підтвердив їх звернення з дружиною до прокуратури міста після того, як не змогли знайти спільну мову із позивачем. Поліція жодного провадження за зверненням не відкривала. Висловлювання зазначені у зверненні, є оціночним судженням, а не недостовірною інформацією, яка б підлягала спростуванню. Просив відмовити у задоволенні позову.

12 жовтня 2021 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ОСОБА_4 на позовну заяву (а.с. 150).

18 жовтня 2021 року до суду від третьої особи Полтавської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення по справі (а.с. 151). Вказали, що до Кременчуцької окружної (місцевої) прокуратури неодноразово зверталися ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з зустрічними скаргами одна на одну. Звернення ОСОБА_3 щодо дій ОСОБА_1 , подане до Кременчуцької місцевої прокуратури 04.03.2021 року, в порядку ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян» було скероване до Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області 09.03.2021 року. Третя особа просила розгляд справи проводити без участі представника.

23 жовтня 2021 року до суду від ОСОБА_4 було подане заперечення (а.с. 161-165).

05 листопада 2021 року до суду від третьої особи ГУ НП в Полтавській області надійшла копії матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на дії ОСОБА_1 (а.с. 168-185).

Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року було постановлено про виклик повторно (втретє) свідків за клопотанням позивача ОСОБА_1 (а.с. 204).

Окремою ухвалою суду від 22 грудня 2021 року повідомлено начальника ГУ НП в Полтавській області щодо невиконання керівництвом Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області вимог та ухвал суду про забезпечення явки свідків - співробітників Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області (а.с. 205).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 заявлений позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у ньому.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представник ОСОБА_8 , кожний окремо, проти позову заперечували, посилаючись на обставини та підстави, викладені у відзиві на позовну заяву. Просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що у поданому клопотанні до прокуратури міста Кременчука наведено лише оціночне судження стосовно позивача ОСОБА_1 , де було вказано щодо її неадекватності та того, що її потрібно перевірити у психоневрологічному диспансері.

Представник третьої особи - Полтавської обласної прокуратури в судове засідання не прибув. Надали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Свого відношення третя особа в особі його керівництва або уповноваженого представника до позову не висловили.

Представник третьої особи - ГУ НП в Полтавській області в судове засідання не прибув з невідомих причин, керівництво якого було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомило, відношення до позову не висловило.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 .

У грудні 2020 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 придбали 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , тобто в будинку, де фактично, проживає позивач по справі.

Квартира була придбана відповідачами для проживання матері відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , яка є людиною похилого віку, обмеженою у пересуванні та такої, що потребує піклування про неї та догляду, що сторонами у справі не заперечувалося.

З метою створення комфортних для проживання матері умов, відповідачі почали здійснювати ремонтні роботи у придбаній для ОСОБА_5 квартирі, попередньо узгодивши це із сусідами.

Як пояснили у судовому засіданні відповідачі кожний окремо, позивач ОСОБА_1 чинила перешкоди у проведенні їм ремонтних робіт, внаслідок чого між ними стали виникали конфлікти, а всі намагання вирішити питання шляхом розмов та компромісів не дали результатів.

Як було встановлено судом, 04 березня 2021 року відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися одночасно із однаковими (тотожними) письмовими зверненнями - клопотаннями до Кременчуцької місцевої прокуратури та Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області на дії ОСОБА_1 . При цьому, додали до нього колективну заяву сусідів. Даний факт постає із матеріалів справи (а.с. 4-7, 95-106).

Як постає із листа Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області за № ЕП 2147/21 від 28.04.2021 року заяву ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій ОСОБА_1 , що надійшла до Кременчуцької місцевої прокуратури 04.03.2021 року, в порядку ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» 09.03.2021 року скеровано для розгляду по суті до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області (а.с. 81).

Із наданих Кременчуцьким РУП ГУ НП в Полтавській області матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_3 за фактом можливих неправомірних дій ОСОБА_1 від 04.03.2021 року (а.с. 93-106) вбачається, що за результатами звернення було встановлено, що у заявниці виникає постійний конфлікт із сусідкою ОСОБА_1 на фоні неприязних, постійних образ, нецензурної лайки та прокльонів. Із відібраних у ОСОБА_1 пояснень постає, що заявниця сама постійно є ініціатором конфлікту, а також інші сусіди неприязно до неї відносяться. Ознак кримінального правопорушення не виявлено. Підстави для внесення відомостей до ЄРДР, які передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України, відсутні.

Листом за № 107/К-402 від 09.03.2021 року заявника було проінформовано про те, що її заява на час здійснення перевірки, не містить ознак кримінального правопорушення, матеріал було розглянуто згідно Закону України «Про звернення громадян».

Як пояснили у судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вони не оскаржували у порядку визначеного чинним КПК України дії або бездіяльність уповноважених осіб Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей за їх заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ОСОБА_1 просила визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до гідності, честі та недоторканності ділової репутації, інформацію, розповсюджену ОСОБА_3 у клопотанні до Кременчуцької місцевої прокуратури наступного змісту: «…..неадекватної сусідки Швачки, яку треба перевірити у психоневрологічному диспансері».

Надаючи правову оцінку зазначеному, суд виходить із наступного.

Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із ч. 4 ст. 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, - кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною 1 ст. 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація (частина перша статті 201 ЦК України).

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Позови про захист гідності, честі та ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 761/6866/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 (далі - Постанова), судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно із роз`яснень, викладених у пункті 15 цієї постанови, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У п. 16 цієї Постанови судам роз`яснено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

У пунктах 18, 19 зазначеної вище Постанови судам роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Рішенням Конституційного Суду від 10.04.2003 року № 8-рп/2003 встановлено, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного Кодексу України не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року).

Суд, ознайомившись із ідентичними (тотожними) клопотаннями, що були підписані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і подані в один день 04.03.2021 року до Кременчуцької окружної (місцевої) прокуратури та до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області і доданими до них ідентичними (тотожними) колективними заявами мешканців будинку АДРЕСА_4 , вважає, що мало місце реалізація відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 їх конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, щодо звернень до правоохоронних органів, а не поширення недостовірної інформації.

Позивач не довела факту розповсюдження відповідачами відомостей, фактичних тверджень, які б суд мав би можливість визнати поширенням про позивача недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права і підлягає спростуванню.

Суд звертає увагу, що тлумачення статті 40 Конституції України дає підстави для висновку, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справа від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19) зазначено, що «у разі, якщо особа звертається до юридичної особи із зверненням про проведення перевірки певних обставин і в якому міститься та чи інша інформація, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації.

Як, вбачається із матеріалів справи, відповідачі у своєму клопотанні до правоохоронних органів надали власну оцінку, яка сформувалася у них на основі факту тривалих неприязних стосунків між ними та позивачем ОСОБА_1 , тобто висловили суб`єктивні оціночні судження з приводу дій позивача, використавши вислів «неадекватна сусідка, яку треба перевірити у психоневрологічному диспансері», який в силу вимог закону, не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості.

Судом також було враховано покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , які повідомила суду, що знають і позивача ОСОБА_1 , і відповідача ОСОБА_3 , між якими постійно виникають конфлікти з приводу ремонту в приміщеннях загального користування, зокрема у кухонному приміщенні, яке знаходиться та використовується мешканцями секції, позивач не уживається з людьми, саме позивач вчиняє сварки і всіх ображає. Свідок ОСОБА_5 повідомила, що проживає у квартирі, яку для неї придбала дочка - відповідач ОСОБА_3 , з 09.02.2021 року, зі ОСОБА_1 вона не розмовляє, знає, що постійно позивач вчиняє сварки з її дочкою.

Крім того, при вирішенні даної справи суд зауважує, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу про поширення відповідачами ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4 недостовірної інформації відносно позивача хоча б одній особі у будь-який спосіб, зокрема шляхом опублікування такої інформації у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Також, позивачем не надано доказів того, що оскаржувана позивачем інформація, з якою відповідачі звернулися до Кременчуцької окружної (місцевої) прокуратури та до Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області доведена відповідачами або працівниками прокуратури і управління внутрішніх справ, або кожним окремо до громадськості чи окремих громадян.

Так, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили у судовому засіданні, що на час надходження клопотань відповідачів працювали на посадах слідчих в Кременчуцькому РУП ГУ НП в Полтавській області, жодні дії щодо розповсюдження змісту клопотань не вчиняли.

Тому за висновком суду, такі звернення відповідачів не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам позивача, оскільки відомості у них підтверджують лише факт неприязних цивільно-правових відносини між сторонами побутового конфлікту.

Інших доказів, які б свідчили про поширення відповідачами або кожним окремо недостовірної інформації, доказів порушення особистих немайнових прав позивача, в чому полягає завдана шкода відповідним особистим немайновим благам позивача, або в чому полягає перешкода позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право стороною позивача суду не названо та не надано.

Крім того, так як судом встановлено, що відповідачі або кожний окремо не порушили особисті немайнові права позивача, то позивач не має права на відшкодування моральної шкоди в порядку ст. 23 ЦК України.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що позивач не сплатила судовий збір за подання позову, оскільки є звільненою від сплати судового збору як інвалід 2 групи відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», заявлений позов не підлягає задоволенню, а звідси судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Керуючись ст. 3, 19, 28, 32, 34, 68 Конституції України, ст. 16, 23, 201, 277, 280, 297, 299, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 142, 258-259, 263, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист часті, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідачі:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідоме, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ;

- ОСОБА_4 , РНОКПП: невідоме, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Треті особи:

- Полтавська обласна прокуратура, місце знаходження: м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. № 7;

- Головне управління Національної поліції в Полтавській області, місце знаходження: м. Полтава, вул. Пушкіна, буд. № 83.

Повне рішення суду виготовлено 02 травня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: