Постанова

Іменем України

03 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 202/4805/20

провадження № 61-18466св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - АТ «А-Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - ТОВ «УБКІ») про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в кредитній історії, яка сформована ТОВ «УБКІ», розміщена інформація про грошові зобов`язання позивачки за кредитним договором перед АТ «А-Банк».

При цьому позивачка зазначила, що жодних зобов`язань за вказаними вище кредитними договорами вона не має, вказані договори не підписувала.

Таким чином, у кредитну історію позивачки було внесено інформацію про іншу особу з податковим номером позивачки, у зв`язку із чим в її кредитній історії наявна інформація, яка порушує її права та ділову репутацію.

На запит позивачки АТ «А-Банк» повідомило, що заборгованість за договором А33СТ1 від 06 квітня 2018 року перерахована та банком направлено лист до ТОВ «УБКІ» для видалення кредитної історії.

Разом із тим позивачка вказує, що на момент звернення до суду з позовом інформацію про її грошові зобов`язання перед банком з кредитної історії ТОВ «УБКІ» не видалено.

Позивачка вважає, що у зв`язку з бездіяльністю відповідачів їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30 000,00 грн.

Розмір заявленої моральної шкоди обґрунтовано тим, що сім`я позивачки є внутрішньо переміщеними особами, у зв`язку із чим були вимушені придбати собі житло, яке потребувало капітального ремонту, через що позивачка мала намір взяти кошти у кредит, однак через оскаржувану інформацію банки відмовляли їй у наданні кредиту. За вказаних обставин позивачка пережила стрес, що негативно вплинув на її здоров`я та її доньки - немовляти.

Уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивачка просила суд:

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію щодо наявності у неї фінансових зобов`язань, яка розміщена у кредитній історії, сформованій ТОВ «УБКІ»;

- зобов`язати ТОВ «УБКІ» внести відповідні зміни до кредитної історії, вилучивши з неї недостовірну інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань перед АТ «А-Банк»;

- стягнути з АТ «А-Банк» компенсацію моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визнано недостовірною, такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «А-Банк», а саме - інформацію про кредит АВ.UAN.ABQPZ7. та А33СТ1 від 06 квітня 2018 року, яка розміщена у кредитній історії ОСОБА_2 , сформованій ТОВ «УБКІ».

Зобов`язано ТОВ «УБКІ» внести зміни до кредитної історії ОСОБА_1 вилучивши з неї недостовірну інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «А-Банк», а саме - інформацію про кредит АВ.UAN.ABQPZ7. та А33СТ1 від 06 квітня 2018 року.

Стягнуто з АТ «А-Банк» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у розмірі 30 000, 00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості.

Не погодившись з даним рішенням, АТ «А-Банк» подало апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 рокурішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час розгляду справи ТОВ «УБКІ» видалило з кредитної історії позивачки інформацію щодо кредитного договору від 06 квітня 2018 року та дані про позичальника, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію, та в частині зобов`язання внести відповідні зміни до кредитної історії.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки стягнення моральної шкоди є похідною вимогою від позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, не підлягають також задоволенню вимоги позивачки в цій частині.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12 листопада 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у вказаній цивільній справі.

З урахуванням уточненої касаційної скарги від 06 грудня 2021 року позивачка просила суд скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 14 лютого 2022 року АТ «А-Банк» просило суд у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 відмовити, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

04 лютого 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що згідно звіту «Кредитний рейтинг УБКІ» станом на 29 вересня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 в кредитній історії значиться непогашений кредит, у зв`язку із чим вона має низький кредитний рейтинг.

На запит позивачки АТ «А-Банк» було повідомлено, що заборгованість за договором А33СТ1 від 06 квітня 2018 року перерахована та банком направлено лист до ТОВ «УБКІ» для видалення кредитної історії.

Відповідно до листа ТОВ «УБКІ» № 1324 від 29 липня 2020 року за зверненням позивачки повідомлено, що АТ «А-Банк» на запит Бюро підтвердило інформацію , що ОСОБА_1 є клієнтом вказаного банку та надала згоду на передання даних до ТОВ «УБКІ». Таким чином, коригування за кредитним договором проведено не було, оскільки АТ «А-Банк» була надана інформація, що дані за вказаним договором коректні і виправленню не підлягають.

Згідно листа ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» № 299-С/07-11 від 10 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_1 повідомлено, що ПрАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» звернулося до АТ «А-Банк» та в результаті проведення звіряння інформації АТ «А-Банк» разом із Бюро було видалено з кредитної історії позивачки передану банком інформацію щодо кредитного договору від 06 квітня 2018 року на суму 7 419, 30 грн (в тому числі дані про позичальника по даному договору). Оновлена інформація відображена у кредитній історії ОСОБА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не містить доводів в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію, а також про зобов`язання ТОВ «УБКІ» внести відповідні зміни до кредитної історії, а тому у вказаній частині постанова Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року в касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звернувшись з позовом, ОСОБА_1 просила суд визнати недостовірною інформацію щодо наявності у неї фінансових зобов`язань, яка розміщена у кредитній історії, сформованій ТОВ «УБКІ», зобов`язати ТОВ «УБКІ» внести відповідні зміни до кредитної історії, вилучивши з неї недостовірну інформацію щодо наявності фінансових зобов`язань перед АТ «А-Банк», та стягнути з АТ «А-Банк» на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію, а також про зобов`язання ТОВ «УБКІ» внести відповідні зміни до кредитної історії, а тому у вказаній частині постанова Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року не є предметом касаційного перегляду.

Разом із тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначив, що така вимога є похідною від інших позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, а тому вона задоволенню також не підлягає.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можливо.

Так, відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до статті 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до статті 4 Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23 червня 2005 року № 2704-IV формування та доступ до інформації, яка складає кредитну історію, повинно здійснюватися із забезпеченням конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій, достовірності такої інформації, а також обов`язкової наявності згоди суб`єкта кредитної історії на збір і надання інформації, що складає кредитну історію.

Судом першої інстанції встановлено, що неправомірними діями АТ «А-Банк» були порушені праві та інтереси ОСОБА_1 , внаслідок чого позивачці була спричинена моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 30 000 грн.

Вказані висновки місцевого суду не спростовані, а посилання апеляційного суду на похідність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди від інших позовних вимог є помилковими з наступних підстав.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

На час пред`явлення позову та на час відкриття провадження у справі предмет спору був наявний, а з видаленням з кредитної історії позивачки переданої банком недостовірної інформації щодо кредитного договору юридичний спір між сторонами у справі щодо відшкодування моральної шкоди продовжував існувати, оскільки спричинення такої шкоди вже мало місце.

При таких обставинах Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи та давши їм правильну оцінку, врахувавши вимоги об`єктивності, розумності й справедливості та обставини справи щодо визначення розміру моральної шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «А-Банк» на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

Апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув та помилково скасував судове рішення місцевого суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди ухвалено відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення у вказаній частині, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду у цій частині - скасувати. В іншій оскаржуваній частині постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про стягнення моральної шкоди скасувати.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про стягнення моральної шкоди залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов