Провадження № 2/466/775/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2022 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., приватного нотаріуса Пилипенко Христини Олегівни про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

23 листопада 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , з участю третіх осіб: державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., приватного нотаріуса Пилипенко Христини Олегівни, у якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого 21 січня 2020 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. та визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого 03 лютого 2020 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що її рідна сестра ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 90 років. Вона проживала у місті Львові за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що вона через незадовільний стан сестри пропонувала їй переїхати до неї у м. Київ, проте вона відмовилася, також на контакті з сестрою перебувала її донька та онука. З телефонних розмов із сестрою їй стало відомо, що вона спілкується із жінкою на ім`я ОСОБА_7 , яка їй постійно скаржилася на своє непросте життя, проте коли її сестра захворіла, вона жодним разом не згадувала про ОСОБА_7 . В подальшому її сестра померла, та всі витрати щодо її поховання взяли її донька та онука. В подальшому вони вирішили звернутися до нотаріуса щодо подачі заяви про прийняття спадщини, який повідомив їм, що ОСОБА_5 залишила заповіт на іншу особу, яку вони не знали, яка її не доглядала, яка не була присутня при її похованні. В подальшому її донька та онука вирішили ознайомитися із заповітом, яких як виявилося було два. Перший був складений 21 січня 2020 о 12 год. 30 хв. на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що дуже схоже на прізвище її доньки « ОСОБА_8 ». Вважає, що можливо її сестра мала на увазі її доньку. Крім того зазначає, що даний заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі 21 січня 2020 о 11 год. 50 хв., тобто раніше ніж був посвідчений нотаріусом, що свідчить про те, що нотаріус та особа на чиє ім`я складений заповіт все сфабрикували. В подальшому допустивши неприпустимі помилки, нотаріус знову 03 лютого 2020 о 11 год. 50 хв. посвідчила другий заповіт на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На її думку, її сестру вели в оману та вона не знала, що підписує. Оскільки її сестра хворіла, їй було 90 років, постійно приймали ліки, тому просить суд визнати недійсними вищезазначені заповіти, які складені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні, які викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 у задоволенні позову просила відмовити за його безпідставністю.

Треті особи: державний нотаріус Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. та приватний нотаріус Пилипенко Христина Олегівна у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про місце, дату та час судового засідання.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази та надавши оцінку усім доказам в сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яка була рідною сестрою позивача ОСОБА_3 .

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 о 12 год. 30 хв. на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померлою ОСОБА_5 було складено заповіт, який було зареєстровано у Спадковому реєстрі 21 січня 2020 о 11 год. 50 хв., тобто раніше ніж було посвідчено нотаріусом. Заповіт було посвідчено нотаріусом у Спадковому реєстрі до приходу заповідача в нотаріальну контору. Зазначає, що ОСОБА_5 ще не підписала заповіт, а він вже був зареєстрований нотаріусом у Спадковому реєстрі.

Крім того, 03 лютого 2020 о 11 год. 50 хв. нотаріус посвідчила другий заповіт померлої ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте жодних доказів того, яким саме нотаріусом було посвідчено вищезазначені заповіти, а також доказів того, що вищезазначений заповіт від 21.01.2020 був зареєстрований у Спадковому реєстрі до посвідчення його нотаріусом суду надано не було, як і не було надано самих заповітів, з клопотанням про його витребування сторона позивача не зверталася, жодних запитів до нотаріуса щодо надання інформації з приводу вищезазначених заповітів у судовому засіданні, а також відповіді нотаріуса надано не було, що позбавляє суд надати правову оцінку вищезазначених заповітів складених померлою ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, сторона позивача зазначає, що ОСОБА_5 було 90 років, вона хворіла та постійно приймала ліки, тому могла не усвідомлювати своїх дій, та жодних підтверджень стороною позивача про стан здоров`я померлої ОСОБА_5 , внаслідок якого вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними суду надано не було. Крім того, жодних доказів того, що на неї чинився тиск з боку нотаріуса чи особи, на яку було складено заповіт суду надано не було.

В суді було допитано свідка ОСОБА_9 , яка є дочкою позивача ОСОБА_3 та племінницею померлої ОСОБА_5 , яка зазначила, що з ОСОБА_5 вона підтримувала родинні відносини, зазначила, що ОСОБА_4 хотіла проживати разом із ОСОБА_5 у її квартирі, на що вона відмовилася. Також повідомляє суд, що за життя ОСОБА_5 не повідомляла про існування заповіту, також вона пропонувала ОСОБА_5 переїхати до її рідної сестри, однак вона відмовилася. Також зазначає, що після смерті ОСОБА_5 у її квартирі знайшли два розірвані заповіти.

Також у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_10 , яка працює у Шевченківському відділенні соціальної допомоги у домашніх умовах, яка зазначає, що ОСОБА_5 була особою, яку доглядали, спочатку два рази на тиждень, а перед смертю кожного тижня. Про ОСОБА_4 вона чула, хоча не бачила. Зазначає, що померла ОСОБА_5 повідомляла перед смертю, що не хоче бачити ОСОБА_4 , також їй було відомо про існування заповіту від ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_4 , хоча вона вказувала, що це було її помилкою. Такоє їй відомо, що сестра померлої ОСОБА_3 не здійснювала догляд за нею, оскільки сама хворіла.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згіднозі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно з ч. 2ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з підпунктів 1.3, 1.7, 1.8, 1.11 пункту 1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Жодних доказів того, що померла ОСОБА_5 хронічно хворіла, мала фізичні вади або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, як і самого заповіту суду надано не було.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

У зв`язку із вищенаведеним, суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, які не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому приходить до висновку, що у таких слід відмовити за їх безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , з участю третіх осіб: державного нотаріуса Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., приватного нотаріуса Пилипенко Христини Олегівни про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 02.08.2022 року.

Суддя Р. Б. Єзерський