Номер провадження: 22-ц/813/6808/22
Справа № 521/6913/21
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року у складі судді Маркарової С.В.,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КНП «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу в частині оголошення позивачу догани, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працював у КНП «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради на посаді завідуючого приймальним відділенням. За час роботи 23.04.2021 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення догани на підставі наказу роботодавця №15-адм за порушення п.2.1,2.28,4.1,4.6, посадової інструкції завідувача приймального відділення, п.1,2 пункту 2 розділу V Антикорупційної програми лікарні на 2021 рік. Позивач зазначив, що вживав заходів задля недопущення корупційних проявів підлеглими працівниками під час роботи з пацієнтами, а притягнення його до дисциплінарної відповідальності є упередженим ставленням керівництва лікарні. Діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягала в загостренні хронічних хвороб, душевних стражданнях, стресі, приниженні ділової репутації серед колективу лікарні. Компенсацію моральної шкоди позивач оцінив у 10 000 грн. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним та скасувати п. 1 наказу №15-адм від 23.04.2021 директора КНП «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради Григор`єва Є.О. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині оголошення догани завідувачу приймального відділення підприємства ОСОБА_1 ; стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначив, що суд не в повній мірі та необ`єктивно оцінив всі обставини справи, не взяв до уваги надані позивачем письмові докази, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, суд суб`єктивно віднісся до вирішення спору та ухвалив незаконне рішення, врахувавши лише позицію представника відповідача. Судом не враховано, що порушення трудової дисципліни, яка пов`язана з неналежним забезпеченням контролю за підлеглими у приймальному відділенні щодо протидії корупційним правопорушенням, може бути з`ясовано та встановлено лише проведенням службового розслідування, яке проводиться відповідно до розділу XIV Антикорупційної програми, що також прямо витікає із оскаржуваного наказу, так як основним предметом винесення оскаржуваного наказу є корупційні прояви. У даному випадку службове розслідування не призначалося та не проводилося, на що неодноразово наголошувалося. Тобто, встановити факт реального прояву ознак корупційних діянь у вигляді отримання неправомірної вигоди від хворих має бути підтверджено належним чином. Медичні сестри приймального відділення надали письмові пояснення, які містяться в матеріалах справи, в яких зазначили що ніяких коштів від пацієнта ОСОБА_2 не вимагали та не зажадали, а навпаки сам ОСОБА_2 та його напарник ОСОБА_3 самі віддячили медсестрам на розвиток лікарні. Медичним сестрам, яких директор ОСОБА_4 звинуватив у отриманні неправомірної вигоди, хоча не довів цього, застосував до них менш суворішу міру дисциплінарного стягнення. Суд не врахував всі ці обставини, які мають бути з`ясованими, оскільки для доведення вини співробітника та притягнення до відповідальності як за неналежне виконання посадових обов`язків, слід з`ясувати всі підстави, причини, обставини, а також пряму чи опосередковану причетність особи до вчинення проступку, а також багато інших чинників задля дотримання правил законності та об`єктивності у притягненні особи до відповідальності.

18.05.2022 представник КНП «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради надав суду відзив на апеляційну скаргу та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що в пояснювальній записці від 23.04.2021 підписаною медсестрами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останні каються у скоєному правопорушенні і зобов`язуються далі працювати лише за законом. Позивач у своєму поясненні від 22.04.2021 щодо скарги ОСОБА_2 зазначив, що медичний персонал йому повідомив про неотримання коштів, а надалі стверджував, що це благодійні внески. При ознайомленні з наказом вказав про незгоду з оголошенням догани та не підтвердження факту неправомірної вигоди. У ході службового розслідування відповідно до частини 1 статті 149 КЗпП України у порушників трудової дисципліни було отримано письмові пояснення та встановлено фактичні обставини події. У зв`язку з чим не було підстав та необхідності застосування службового розслідування в рамках Антикорупційної програми, яке вимагало більш тривалого часу. Неправомірна поведінка працівників приймального відділення щодо інших пацієнтів підтверджується наданими суду матеріалами з Інтернету, відгуками про роботу відділення, а також притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності. Не зрозумілою є вимога ОСОБА_1 про погодженням наказу, що оскаржується, з профспілковою організацією. Про те, що позивач перебуває в стані психоемоційного стресу протягом тривалого часу, стало відомо в ході судового розгляду після того, як ОСОБА_1 надав суду медичну документацію з судово-психіатричною експертизою. До цього моменту ніяких відхилень у поведінці позивача не спостерігалося.

25.07.2022 року від представника апелянта надійшли письмові пояснення, а також заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

25.07.2022 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Враховуючи вищевикладене справу розглянуто без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19.08.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення, проте оцінки всім доводам сторін не надав, що свідчить про невідповідність рішення суду вимогам закону.

Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 140 КЗПП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору.

Наказ роботодавця про застосування стягнення має містити мотивувальну частину з точним та обґрунтованим характером порушення трудової дисципліни.

Наказ про застосування до працівника стягнення не може містити стягнень, не передбачених ст. 147 КЗпП.

Таким чином, законодавець визначив, що підстави притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності повинні бути відображені у відповідному наказі. Такі підстави повинні бути чіткими та обґрунтовані для того, щоб працівнику було зрозуміло за що його притягнуто до відповідальності.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Отже при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі N 572/1644/17-ц, 24 січня 2019 року у справі N 515/1087/17, від 06 жовтня 2020 року у справі N 331/3561/18.

13.02.2017 наказом КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР № 16-к від 03.02.2017 ОСОБА_1 прийнято на посаду завідувача приймального відділення КНП «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради.

Трудові завдання, обов`язки, а також відповідальність завідувача приймального відділення визначені посадовою інструкцією №309 від 01.10.2019, з якою позивач у встановленому порядку був ознайомлений 01.10.2019.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.28 розділу 2 Посадової інструкції завідувач приймального відділення зобов`язаний: організувати лікувально-профілактичну та адміністративно-господарську діяльність приймального відділення; здійснювати безпосереднє керівництво діяльністю підпорядкованих йому лікарів, середнього та молодшого медичного персоналу; несе повну відповідальність за організацію роботи у відділені; забезпечувати постійну протидію корупційним правопорушенням.

Згідно пунктів 4.1,4.6 розділу 4 Посадової інструкції позивач несе відповідальність за: несумлінне та/або неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків; помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції; невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього розпорядку в межах, визначених чинним законодавством Україні про працю та кримінальним законодавством України; незабезпечення дотримання трудової дисципліни та виконання посадових обов`язків підлеглими йому працівниками.

16.01.2021 наказом КНП «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради №12-ОД затверджена Антикорупційна програма на 2021 рік, підпунктами 1,2 пункту 2 розділу 5, якої визначено, що директор, працівники лікарні зобов`язані: дотримуватися відповідних вимог Закону, Антикорупційної програми; та пов`язаних з нею внутрішніх документів; забезпечувати практичну реалізацію Антикорупційної програми; виконувати свої безпосередні обов`язки з врахуванням інтересів лікарні.

23.04.2021 пунктом 1 наказу КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР №15-адм на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді оголошення догани за порушення п.2.1,2.28,4.1,4.6, посадової інструкції завідувача приймального відділення, п.1, 2 пункту 2 розділу 5 Антикорупційної програми на 2021 рік.

Згідно з пункту 2 вказаного наказу оголошено попередження виконуючій обов`язки старшої медичної сестри приймального відділення ОСОБА_5 , медичним сестрам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Підставою винесення наказу №15-адм від 23.04.2021 слугувала письмова заява ОСОБА_2 від 22.04.2021 про те, що під час його госпіталізації в реєстратурі з нього зажадали 50 грн за оформлення та 50 грн за взяття аналізу забору крові, які він сплатив, проте жодного прибуткового документу йому не надано; також в кабінеті рентгену в нього попросили 150 грн та так як у нього було лише 100 грн, він сплатив, проте також не отримав жодної квитанції.

Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_5 від 23.04.2021 згідно пояснень працівників лікарні їй стало відомо, що по закінченню процедури оформлення сина ОСОБА_2 з метою госпіталізації, він подякував за надані послуги та самовільно надав 50 грн з його слів на розвиток відділення.

Згідно з пояснювальною запискою ОСОБА_6 від 23.04.2021 нею під час оформлення медичної документації на хворого Пісчазова у формі подяки отримано гроші (на розвиток відділення).

В своїй пояснювальній записці від 23.04.2021 ОСОБА_7 зазначила, що здійснювала забір крові за що отримала від хворого гроші.

В пояснювальній записці ОСОБА_5 від 23.04.2021, підписаної нею, а також ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зазначено, що зі слів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 при встановленні обставин з`ясовано, що останні отримали кошти від ОСОБА_2 , проте останні не повідомили про цей факт ОСОБА_1 , йому повідомили, що кошти не отримували, так як побоялися в цьому зізнатися. Розкаюються у цьому вчинку та зобов`язалися в наступному працювати з додержанням вимог законодавства України.

За цим фактом в письмових поясненнях від 22.04.2021 ОСОБА_1 вказав, що згідно скарги ОСОБА_2 ним була проведена нарада з персоналом, які усно пояснили, що кошти, про які вказував ОСОБА_2 у своїй заяві, не отримували.

Працівниками ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наказ про оголошення їм попередження не оскаржувався.

Допитавши в судовому засіданні з приведенням до присяги свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а саме ОСОБА_2 , суд першої інстанції встановив, що останній не мав бажання віддячувати медичний персонал, був обурений їх поведінкою, благодійністю не займався, жодних квитанції від працівників лікарні не отримував. Аналогічні показання надані суду свідком ОСОБА_3 , який з`явився до лікарні разом із ОСОБА_2 .

Отже, доведеним є факт отримання ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 коштів від пацієнта ОСОБА_2 без надання квитанції та належного обґрунтування.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Антикорупційною програмою на 2021 рік передбачено, що заходи дисциплінарної відповідальності до працівників, які порушують положення Антикорупційної програми, застосовують за дотримання заходів у вигляді призначення у встановленому розділом ХV Антикорупційної програми порядку внутрішнього розслідування з метою підтвердження чи спростування інформації про ймовірне порушення та за наявності достатніх підстав для накладення дисциплінарного стягнення.

Проте службового розслідування як то передбачено Антикорупційною програмою не проводилося, незважаючи на такі підстави позову, суд відповідної оцінки недотриманню процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності не надав.

Така підстава оголошеної догани як п.2.28 посадової інструкції обов`язок забезпечити постійну протидію корупційним правопорушенням, у контексті вчинення порушення конкретними працівниками лікарні, не може вважатися безумовною ознакою бездіяльності ОСОБА_1 , оскільки службове розслідування не проводилося і відповідні висновки з цього приводу відсутні.

Як підставу для відповідальності у наказі зазначено порушення ОСОБА_1 п.4.1. посадової інструкції: несумлінне та/або неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків; помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції; невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього розпорядку в межах, визначених чинним законодавством Україні про працю та кримінальним законодавством України, але складові порушення цього пункту утворюють самостійні склади, дії не можуть бути бездіяльністю одночасно, відтак конкретне порушення в наказі не відображено.

При цьому в межах з`ясованих адміністрацією лікарні обставин отримання ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 коштів само по собі є недостатнім для висновку про дії або бездіяльність ОСОБА_1 .

Визнання неналежним виконання пункту 4.6 Посадової інструкції про незабезпечення дотримання трудової дисципліни підлеглими працівниками є не конкретним, не визначає в чому полягає незабезпечення вимог, та не дозволяє встановити причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 та виявленим порушенням.

Викладені обставини, суперечливість отриманих пояснень працівників лікарні щодо обставин отримання коштів, не з`ясування адміністрацією закладу істотних обставин щодо ступеню обізнаності ОСОБА_1 про ймовірність отримання працівниками лікарні коштів, про існуючі правила відділення лікарні щодо надання допомоги, про порядок дій працівників відділення у разі прояву благодійності пацієнтами лікарні, про вжиття або невжиття (дії або бездіяльність) ОСОБА_1 заходів щодо запобігання корупційним вчинкам, та взаємовиключні доводи ОСОБА_1 та адміністрації лікарні про те, чи є допомога в лікарні безоплатною, свідчать про недостатність підстав для висновку щодо правомірності притягнення останнього до відповідальності, хоча таке мало бути встановленим проведеним службовим розслідуванням.

При неконкретності звинувачення до ОСОБА_1 застосовано більш суворе стягнення порівняно з особами ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які безпосередньо допустили прояв корупційного порушення та отримали лише попередження.

З огляду і на такі доводи, проведення службового розслідування в рамках зазначеної програми, яке передбачало колегіальний розгляд у складі спеціальної комісії (Розділ ХV програми), унеможливило б посилання ОСОБА_1 на упереджене до нього ставлення та вплив адміністрації закладу в особі директора на результати висновків та застосоване дисциплінарне стягнення.

Отже, оскільки службового розслідування проведено не було, а встановлених адміністрацію закладу обставин недостатньо для того, щоб всі інкриміновані підстави стягнення були переконливими та конкретними, то доводи апеляційної скарги слід вважати обґрунтованими.

З огляду на викладене, при обранні виду стягнення власник не дотримався процедури притягнення до відповідальності, суд зазначені обставини повно не перевірив та не з`ясував, що призвело до неправильного вирішення спору.

Згідно з частиною першою ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони завдані, в якій грошовій сумі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Оскільки встановлений факт порушення трудових прав позивача, то з врахуванням вимог розумності та справедливості вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн.

Витрати на професійну допомогу з врахуванням обставин справи, ступеню її складності та виконаних адвокатом робіт з врахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості витрат, підлягають задоволенню в розмірі 2000 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 147 КЗпП передбачено звільнення за порушення трудової дисципліни працівника, яке потребує попередньої згоди профспілки, проте стягнення у вигляді догани погодження з профспілкою не вимагає, тому доводи апеляційної скарги про неотримання згоди профспілкового комітету не є підставою скасування рішення суду.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу №15-адм. від 23.04.2021 Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» про оголошення догани ОСОБА_1 .

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19.08.2022.

Головуючий:

Судді: