ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4431/22 Справа № 2176/2263/21 Суддя у 1-й інстанції - Кучма В.В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання: Астатурян А.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк на заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк про стягнення безпідставно списаних з карткового рахунку коштів, яке постановлено суддею Кучмою В.В., у місті Жовті Води, відомості про дату складання повного тексту рішення суду відсутні,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк про стягнення безпідставно списаних з карткового рахунку коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 листопада 2010 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» в особі Жовтоводського відділення АТ КБ ПриватБанк було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання ним заяви відповідно до формулярів та стандартних форм, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами. За умовами договору він отримав платіжну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом, який станом на 04.11.2020 року дорівнював 14 000 грн. Картка була приєднана до номеру його мобільного телефону. Приблизно о 10 год. 04.11.2020 року позивач виявив, що у нього відсутній мобільний зв`язок на телефоні. Позивач звернувся до салону Водафон за роз`ясненнями, де його повідомили, що телефон заблоковано і розблокувати його вони не можуть. Після перевірки даних мобільного оператора з`ясувалося, що в проміжок часу з 03 год. 47 хв. по 05 год. 54 хв. 04.11.2020р. невідомі особи шляхом віддаленої заміни СІМ картки його телефону заблокували мобільний зв`язок, змінили паролі електронної скриньки та додатку Приват-24, підвищили кредитний ліміт з 14000 грн. до 17500 грн., перерахували кошти на іншу картку, а потім оформили послугу Оплата частинами і оплатили покупки в інтернет-магазинах на загальну суму 17223,98 грн. Ці обставини підтверджуються довідкою Банку від 04.11.2020р. в якій відображене проведення 8 операцій з балансом на кінець періоду 17223,98 грн. Відразу після цього позивач звернувся до банку з заявою про блокування картки. Після розблокування телефону, приблизно о 17 годині 04.11.2020 року, з`ясувалося, що 04.11.2020 року о 06.08.54 год. на електронну адресу позивача прийшло повідомлення від відповідача про те, що за його карткою № НОМЕР_1 зафіксовані підозрілі операції, що могли виявитися шахрайськими. За номерами телефонів, які він залишив у банку з ним зв`язатися не могли аби з`ясувати ситуацію. Тому, з метою безпеки його картка була тимчасово заблокована уже на час повідомлення. Позивачу стало відомо, що кошти в сумі 17223,98 грн., які були вкрадені, банком безпідставно списані з його рахунку. 05.11.2020 року позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача, в якій повідомив про крадіжку коштів зі своїх карткових рахунків та просив службу безпеки АТ КБ ПриватБанк провести службове розслідування з цього приводу та скасувати заборгованість по його карті Універсальна. 05.11.2020 року позивач звернувся із заявою про скоєне правопорушення до підрозділу поліції у м.Жовті Води. Талон-повідомлення єдиного обліку №9471 від 05.11.2020 року. 05.01.2021 року відомості про це правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України (шахрайство) і відкрите кримінальне провадження №000002. На час звернення до суду з позовом проводилось досудове розслідування, але безрезультатно. 10.11.2020 року отримана позивачем відповідь по суті його звернення до відповідача від 05.11.2020 року, у якій в задоволенні вимог позивача відмовлено. На час звернення до суду з позовом банк продовжував списувати відсотки за використання кредитного ліміту. Всього станом на 21 жовтня 2021 року з карткового рахунку позивача безпідставно списано 40122,07 грн.

Заочним рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ ПриватБанк - задоволено.

Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 грошові кошти, безпідставно списані з карткового рахунку № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 у розмірі 40122 (сорок тисяч сто двадцять дві) грн. 07 коп. шляхом їх зарахування на даний картковий рахунок.

Стягнуто з АТ КБ ПриватБанк на користь держави 992, 40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ ПриватБанк посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що у розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками, згідно яких, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким обставини злочину можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку виконання зобов`язань.

Зазначає, що в судовому засіданні не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа, тому рішення суду ґрунтується на припущеннях.

У відкритому кримінальному провадженні не встановлено осіб, причетних до списання коштів.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі Калашников проти Росії Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України, статті 371 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 05 листопада 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та АТ КБ ПриватБанк було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви відповідно до формулярів та стандартних форм, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами. За умовами договору позивач отримав платіжну картку Універсальна № НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом, який станом на 04.11.2020 року, дорівнював 14 000 грн. Картка була приєднана до номеру мобільного телефону позивача.

Відповідно до довідки про рух коштів по картковому рахунку, відкритому відповідно до договору SDMDN №3583 від 06.09.2013 року, відбулося вісім транзакцій 04.11.2020 року: підвищення кредитного ліміту по картці до 17500 грн. переказ на картку НОМЕР_2 9045,23 грн., 3216,08 грн., 4020,10 грн., 2000,00 грн. та здійснено перший платіж за покупку на суму 8299,00 грн., у розмірі 691,58грн. здійснено переказ зі своєї картки НОМЕР_2 через додаток Приват 24 у розмірі 500 грн., 300 грн. та здійснено перший платіж за покупку на суму 11999,00 грн. за сервісом Оплата частинами у розмірі 2399,80 грн. Всього було здійснено операцій на суму 17223,98 грн. та дані кошти списані з кредитного рахунку позивача (а.с.13)

05.11.2020 року позивач звернувся із заявою про скоєне правопорушення до підрозділу поліції у м. Жовті Води. Талон-повідомлення єдиного обліку №9471 від 05.11.2020 року. 05.01.2021 року відомості про це правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство) і відкрите кримінальне провадження №000002 (а.с.9-10).

05.11.2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про вчинення відносно шахрайських дій та незаконне збільшення банком ліміту і зняття коштів з картки. ( а.с.11)

Згідно відповіді від 06.12.2020 року Банк відмовив позивачу у задоволенні його заяви від 05.11.2020 року про повернення грошових коштів на картковий рахунок. (а.с.12)

Із виписки по рахунку відповідач списував з рахунку позивача відсотки за використання кредитного ліміту. Всього, станом на 21.10.2021року, з карткового рахунку позивача безпідставно списано 40122,07 грн.. (а.с. 13, 14 зворот) .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду, сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію про номер картки, CVV2 коду картки, що дало змогу ініціювати платіжні операції, що відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У пункті 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17зроблено правовий висновок, що як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

За положеннями вказаної вище статті, електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Держателем електронного платіжного засобу - є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 14.16 статті 14 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно з пунктом 1 розділу 6 Положення Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення), користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п.п. 2, 5, 6, 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним, контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем, після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

П.п. 5 п. 4 розділу I вказаного Положення визначено значення терміну «негайно» - це найкоротший строк протягом робочого дня, у який мають здійснюватися (відбуватися) відповідні дії, з моменту настання підстав для їх здійснення. Розділом X зазначеного Положення на еквайра та емітента покладено зобов`язання проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових і неналежних переказів, суб`єктів таких переказів і вживати заходи щодо запобігання або припинення здійснення зазначених переказів.

Статтею 1 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, визначено терміни і поняття, за якою неналежний переказ це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі, неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Статтею 20 Закону встановлено, що ініціатором переказу може бути платник, а в певних випадках-обтяжувач, отримувач, стягувач. За положеннями п. 37.2 ст. 37 Закону, у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач одразу після виявлення несанкціонованих операцій за його карткою звернувся до салону Водафон за роз`ясненнями, де його повідомили про те, що телефон заблокований і розблокувати його не має можливості. Після перевірки даних мобільного оператора з`ясувалося, що в проміжок часу з 03 години 47 хвилин по 05 годину 54 хвилини 04.11.2020 року невідомі особи, шляхом віддаленої зміни SIM-картки телефону позивача, заблокували мобільний зв`язок, змінили паролі електронної скриньки та додатку Приват- 24, підвищили кредитний ліміт з 14 000, 00 грн. до 17 500, 00 грн., перерахували кошти на іншу картку, а потім оформили послугу Оплата частинами і оплатили покупки в інтернет-магазинах на загальну суму 17 223, 98 грн.. Відразу після зазначених обставин позивач звернувся до Банку з заявою про блокування картки, тому доводи апеляційної скарги, що відповідно до розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, в якому викладені загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивач виконав належні від нього дії про інформування Банка про виявлення несанкціонованих операцій за його карткою.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню й поширенню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому доводи апеляційної скарги в цій частині, даних фактів не спростовують.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким обставини злочину можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку виконання зобов`язань, з огляду на те, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я позивача не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що в судовому засіданні не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа, тому рішення суду ґрунтується на припущеннях та що у відкритому кримінальному провадженні не встановлено осіб, причетних до списання коштів, колегія суддів не приймає до уваги з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що дії, що призвели до списання грошових коштів з карткового рахунку позивача, відбулися за його ініціативою та з його вини.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню фінансового телефону, паролів доступу до системи Приват-24 або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року, у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі №179/1688/17 (провадження № 61-12707св19).

З матеріалів справи вбачається відсутність в діях позивача зволікання, яке призвело до використання коштів з належного йому карткового рахунку, та доводи апеляційної скарги відповідача зазначених обставин не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду складений 01 вересня 2022 року.

Головуючий:суддя А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко