провадження № 22-ц/824/5246/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаряЖванко О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», поданою представником - Слісаренко Людмилою Леонідівною, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 226 277, 63 грн..

У вересні 2021 року до суду надійшла заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, номер запису про право власності 11432524, належне на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу 08.10.2015 р., зареєстрований в реєстрі за № 1388;

- житловий будинок, загальною площею 80,9 кв.м., житловою площею 56,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 254, номер запису про право власності 32075915, який належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Чигиринського районного нотаріального округу 20.06.2019 р., зареєстроване в реєстрі за № 722

та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно вищевказаного нерухомого майна.

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилась внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань відповідачів, які є позичальником та поручителем за кредитним договором № 34-Ф/12-16 від 17.08.2012 року. Внаслідок тривалого невиконання зобов`язань за кредитним договором існує необхідність, на думку позивача, накладення арешту на нерухоме майно відповідачів з метою недопущення реалізації належного відповідачам майна.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», через представника - Слісаренко Людмилу Леонідівну, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просило скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт зазначає, що відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції посилаючись на ст. ст. 149, 150 ЦПК не обґрунтував своє рішення. Позивач не погоджується з висновком суду про не співмірність заходів забезпечення позовним вимогам. Апелянт вважає, що оскільки відповідачі з листопада 2020 року не виконують зобов`язання за кредитним договором, тому існує реальна загроза, що вони можуть продати належне їм нерухоме майно. Відчуження нерухомого майна на думку позивача, може ускладнити (унеможливити) виконання майбутнього рішення суду. При цьому вважає, що накладення арешту не позбавляє відповідачів їх конституційних прав.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2022 року в задоволенні клопотання представника апелянта про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції було відмовлено, у зв`язку з відсутністю технічної можливості.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги про забезпечення позову не є співмірними з позовними вимогами. Позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме: відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, не доведено обґрунтоване підтвердження наміру відповідачів навмисно ухилитися від виконання рішення суду, а саме по собі неврегулювання спору в досудовому порядку не може свідчити про те, що відповідачі мають намір не виконувати судове рішення, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити його виконання рішення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України встановлює види забезпечення позову. При цьому перелік зазначених у цій статті видів забезпечення позову не є вичерпним, а відтак, у разі необхідності, суд може забезпечити позов іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову"та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно вважав, що позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, оскільки відсутнє обґрунтоване доведення реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду й обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду. Позивачем не доведено наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, не доведено, що заявлені вимоги є співмірними даному виду забезпечення позову.

На думку колегії суддів застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить заявник у даному випадку не відповідатиме меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Посилання апелянта на невиконання відповідачами кредитних зобов`язань, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не є підставами для обов`язкового накладення арешту на майно.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи розмір боргу, про який йдеться в позові становить 226 277,63 грн. Поряд з цим, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу вартості спірного майна, на яке позивач бажає накласти арешт. А отже доводи апелянта про належне обґрунтування співмірності виду забезпечення позову предмету позову не заслуговують на увагу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», подану представником - Слісаренко Людмилою Леонідівною - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова