КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №375/1175/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорненька О.І.
провадження №22-ц/824/7081/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Насташківська сільська рада Рокитнянського району Київської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 20 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0333.

Вказував, що 21 березня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між банком та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д, за реєстровим №1362.

13 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Автокразбанк» було укладено Договір про відступлення прав за Договорами іпотеки (Іпотечними договорами), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим №330. ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим Скоробагатько В.Д, приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області від 21 березня 2008 року, за реєстровим № 1362, який був укладений між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк» та ОСОБА_4 , що перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Станом на 13 березня 2019 року заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» становила 141 900 грн.

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 від 23 червня 2012 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» стало відомо про смерть боржника - ОСОБА_4 .

Насташківською сільською радою було повідомлено спадкоємців померлого боржника, що до ТОВ «Довіра та Гарантія» перейшли всі права іпотекодержателя за Іпотечним договором від 21 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного округу Київської області Скоробагатько В.Д., за реєстровим

№ 1362, про що свідчить копія листа-повідомлення №552 від 23 жовтня 2019 року, доданого до відповіді на заяву.

Позивач зазначав, що спадкоємці, які фактично проживають за адресою предмету іпотеки, були належним чином повідомлені про нового Іпотекодержателя, але свідомо ухиляються від виконання зобов`язання за фактично успадкованим від померлого боржника - ОСОБА_4 майна, а саме: житлового будинку: дерев`яного, обкладеного цеглою, 1962 року забудови, який має - 33,7 кв.м житлової площі та 54,6 кв.м загальної площі, з господарськими спорудами: літньою кухнею-погребом (цегла) - «Б», повіткою (цегла) - «В», убиральнею - «Г», криницею - «І», oгорожею «2-4», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаргу обґрунтовано тим, що та обставина, що спадкоємці, звернувшись із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину, його не отримали, не позбавляє їх, як спадкоємців іпотекодавця, обов`язку щодо виконання зобов`язань за кредитним договором.

При цьому, зазначає, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст.ст.1268, 1270 ЦК України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому.

Тому, вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі не є власниками іпотечного майна, оскільки після смерті іпотекодавця не отримали відповідні свідоцтва, є помилковим.

Також вказує, що оскільки ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в належний строк звернулось з претензією щодо своїх вимог до спадкоємців і така претензія містить всі необхідні відомості, то товариство не може бути позбавлене права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0333 від 20,03.2008 року.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи позивачем не надано доказів перерахування банку коштів за придбання права вимоги до позичальників, що передбачено п.2.2. Договору №2019/1-К-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 березня 2019 року, недоведення вказаної обставини позбавляє суд можливості встановити чи набув Новий кредитор (позивач у справі) усі права кредитора за основним договором, включаючи, проте не обмежуючи право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежі за гарантією (якщо така видавалась).

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 20 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк», , та ОСОБА_4 було укладено Договір про надання споживчого кредиту

№ 0333, строк дії якого до повного погашення кредиту.

18 березня 2009 року до вказаного договору укладено додаткову угоду №1, в якому зазначено строк дії договору до 19 березня 2010 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. за реєстровим №1362. 21 березня 2008 року укладено додаткову угоду до договору іпотеки, де зазначено, що договір укладено на строк від 20 березня 2008 року до 19 березня 2010 року.

Встановлено, що 13 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», та ПАТ «Автокразбанк» було укладено Договір про відступлення прав за Договорами іпотеки (Іпотечними договорами), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим №330. Так ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим Скоробагатько В.Д., приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області від 21 березня 2008 року, за реєстровим №1362, який був укладений між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк» та ОСОБА_4 , що перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

За п.2.1 вказаного договору іпотеки від 21 березня 2008 року предметом іпотеки є нерухоме майно: житловий будинок: дерев`яний, обкладений цеглою, 1962 року забудови, який має - 33,7 кв.м житлової площі та 54,6 кв.м загальної площі, з господарськими спорудами: літньою кухнею-погребом (цегла) - «Б», повіткою (цегла) - «В», вбиральнею - «Г», криницею - «І», oгорожею «2-4», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктами 6.1 договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем у встановлений строк зобов`язань, забезпечених іпотекою, а також, достроковому стягненні кредиту на підставах, обумовлених кредитним договорам іпотекодержатель має право звернути стягнення на об`єкт нерухомості та задовольнити свої вимоги, а саме погасити кредит та нараховані відсотки, пені та інші штрафні санкції, а також судові витрати, витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса та витрати пов`язані з утриманням, збереженням та реалізацією предмету іпотеки, з суми коштів отриманої від продажу предмету іпотеки, шляхом його реалізації в установленому законом порядку.

При цьому іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 21 березня 2008 року укладено додаткову угоду до договору іпотеки, де зазначено, що договір укладено на строк від 20 березня 2008 року до 19 березня 2010 року.

Судом встановлено, що 13 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», та ПАТ «Автокразбанк» було укладено Договір про відступлення прав за Договорами іпотеки (Іпотечними договорами), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим №330. Так ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Іпотекодержателя за Іпотечним договором, посвідченим Скоробагатько В.Д, приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області від 21 березня 2008 року, за реєстровим № 1362, який був укладений між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Автокразбанк» та ОСОБА_4 , що перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Станом на 13 березня 2019 року, заборгованість ОСОБА_4 перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», становить 141 900 грн.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 23 червня 2012 року, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» стало відомо про смерть боржника - ОСОБА_4 .

Згідно з повідомленням від 27 вересня 2019 року за №729/02-14 на запит ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 18 вересня 2019 року, від приватного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д., в якому зазначено, що спадкоємці померлого боржника, ОСОБА_4 , не звертались за видачею свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою:

АДРЕСА_1 . Нотаріусом повідомлено спадкоємців померлого, ОСОБА_4 , про претензію кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», за якою є невиконані зобов`язання боржника.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось до Насташківської сільської ради Рокитнянського району Київської області із заявою про надання інформації щодо спадкоємців померлого боржника. В свою чергу отримавши відповідь від Насташківської сільської ради в якій зазначено, що за адресою предмета іпотеки, а саме: АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, Насташківська сільська рала повідомила про спадкоємців померлого боржника ОСОБА_4 , тобто дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (дочка).

Насташківською сільською радою було повідомлено спадкоємців померлого боржника, що до ТОВ «Довіра та Гарантія» перейшли всі права іпотекодержателя за Іпотечним договором від 21 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного округу Київської області Скоробагатько В.Д., за реєстровим

№1362, про що свідчить копія листа-повідомлення №552 від 23 жовтня 2019 року, доданого до відповіді на заяву.

Відповідно до ч.1 ст.509, ст.526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 ЗУ "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 3 ЗУ "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЗУ "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.1 статті 36 ЗУ "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

23 червня 2012 року боржник за кредитним дговором та іпотекодавець за іпотечним договором ОСОБА_4 помер, що доводиться свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області 23 червня 2012 року.

За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять як права, так і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Такий порядок формування складу спадщини зумовлений універсальним характером спадкового правонаступництва.

Іпотека характеризується правом слідування, сутність якого розкривається у ст.23 Закону України «Про іпотеку» і полягає в такому: у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, іпотека у зв`язку зі смертю іпотекодавця не припиняється.

За ст.1281 ЦК кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включається до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регулюються ст.ст.1281, 1282 ЦК.

Приписи ст.ст.1281 і 1282 ЦК України та ст.23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмету іпотеки; спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Водночас, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні з довідки Насташівської сілської ради №553 від 24 жовтня 2019 року, встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. №729/02-14 від 27 вересня 2019 року спадкоємці померлого ОСОБА_4 не звертались за видачею свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано жодного доказу про наявність спадкоємців, до яких перейшло право власності на предмет іпотеки, які б набули статус іпотекодавців за договором іпотеки від 21 березня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д, за реєстровим № 1362.

Крім того, позивач стверджував, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було належним чином повідомлено про претензію кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», але вони свідомо ухиляються від виконання зобов`язання за фактично успадкованим майном померлого батька.

При цьому, у відповідь на запит нотаріусом надано повідомлення від 27 вересня 2019 року №729/02-14 в якому зазначено, що нотаріусом було повідомлено спадкоємців померлого, ОСОБА_4 , про претензію кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», за якою є невиконані зобов`язання боржника.

Таким чином, суд вірно зазначив, що не може вважати, що у повідомленні нотаріуса від 27 вересня 2019 року №729/02-14 нотаріусом повідомлено про претензію кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» спадкоємців ОСОБА_4 , оскільки він не містить жодної іншої інформації, яка притаманна претензії, зокрема, суми заборгованості, її складові, строк та висловлена вимога її повернення (постанова Київського апеляційного суду від 23.09.2021 року, справа №359/3459/19 провадження №22-ц/824/9572/2021).

Крім того, як вірно вважав суд, досліджуючи докази, надані позивачем про відступлення права вимоги за договором іпотеки, судом встановлено, що до матеріалів справи позивачем не надано доказів перерахування банку коштів за придбання права вимоги до позичальників, що передбачено п.2.2. Договору №2019/1-К-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 березня 2019 року. Недоведення вказаної обставини позбавляє суд можливості встановити чи набув Новий кредитор (позивач у справі) усі права кредитора за основним договором, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань, право вимагати та отримувати платежі за гарантією (якщо така видавалась).

Оскільки при поданні апеляційної скарги ТОВ «Довіра та Гарантія» не було сплачено судовий збір, тому апеляційний суд вважає, що суму судового збору у розмірі 3 153 грн слід стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь держави.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» () на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2022 року.

Головуючий:

Судді: