Провадження № 2/127/1990/21
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Гуменюка К.П.,

за участю секретаря судового засідання Шмигори О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

вимоги позивача: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , 2009 року народження, у сумі 27 940 грн. 00 коп.,

в с т а н о в и в :

05 травня 2021 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

У позовній заяві зазначено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2014 року розірвано шлюб між сторонами.

Від даного шлюбу мають дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає із позивачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/18781/19 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Аліментів на утримання сина не вистачає.

ОСОБА_3 часто хворіє, у зв`язку з чим потребує обстежень та лікування, які оплачує позивач самотужки.

У зв`язку із світовою економічною кризою та пандемією корона вірусу ціни на речі, продукти, ліки, обслуговування і т.д. значно підвищились. Крім того, у зв`язку з пандемією ОСОБА_3 вимушений навчатись дистанційно, для чого необхідно комп`ютер, який також був придбаний позивачем особисто.

Фактично понесені позивачем витрати складають 55 880 грн. 00 коп.

Відповідач жодної участі у додаткових витратах не бере.

З огляду на зазначене вище позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 до судового засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надав заяву, у якій останній просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Крім того, 08 червня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду було надано відзив на позовну заяву, у якому останній обґрунтовує свою позицію та зазначає підстави, у зв`язку з якими не визнає позовні вимоги та просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 32-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Крім того, учасники справи виклали письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у письмових заявах по суті справи, визначених ст. 174 ЦПК України.

Таким чином, з урахуванням приписів ст. 223 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті у відсутність сторін та їх представників з ухваленням рішення у справі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2014 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2797 (а.с. 6).

Від даного шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане 30 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 5).

Згідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У своїй позовній заяві, позивач зазначає, що вона понесла додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 55 880 грн. 00 коп.

На підтвердження зазначених обставин позивач ОСОБА_1 надає копії платіжних документів (а.с. 7-21), однак, вказані платіжні документи не приймаються судом до уваги в якості належного та допустимого доказу, оскільки останні є неналежної якості (неможливо встановити зміст документу), не несуть інформації щодо того, які саме послуги, товари чи роботи були оплачені та не підтверджують того, що вказані у квитанціях та чеках предмети були придбані саме для дитини.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, на яких грунтуються вимоги позивачки щодо стягнення на її користь з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

Також, суд вважає за необхідне зазначити про те, що під час проведення судових засідань судом неодноразово зверталась увага представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 на неналежну якість наданих платіжних документів та надавався термін для приведення наданих доказів у відповідність.

Однак, представником позивача вказані обставини були залишені без уваги та останній до судового засідання не з`являвся.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), можливості порушення прав позивача та його захисту в обраний ним спосіб; з`ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку долученим доказам у їх сукупності, суд приходить до переконання про необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення на користь позивачки з відповідача додаткових витрат на утримання дитини у зв`язку із недоведеністю таких.

Відтак наведене свідчить, що позивачкою не доведено несення нею додаткових витрат на утримання дитини, що є її процесуальним обов`язком, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях в силу вимог ст. 81 ЦПК України.

З урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, встановивши дійсні обставини справи, суд дійшов до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю такого.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185 СК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 28 квітня 2022 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області Костянтин ГУМЕНЮК