печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Трубінській І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання припинити дії, що порушують право та за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 про зобов`язання привести у первісний стан житловий будинок шляхом демонтажу самовільно влаштованої реконструкції, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Також позивач ОСОБА_1 зазначає, що відповідач є власником квартир АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 зауважує, що ОСОБА_2 проводяться будівельні роботи, зокрема, змінено розмір та форму фасадних вікон, розібрано фасадні стіни, здійснено спробу влаштування окремого входу з вулиці до належних їй житлових приміщень.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що в результаті здійснення відповідачем перелічених вище дій та будівельних робіт, відбувається втручання в несучі конструкції, що призводить до руйнації його зовнішніх стін, наразі з`явилися тріщини по всій висоті багатоквартирного будинку.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на викладене, а також те, що відповідач не отримала усіх необхідних дозвільних документів на виконання будівельних робіт, пов`язаних з реконструкцією житлових приміщень і переобладнанням та переплануванням квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 в нежитловий фонд, ігнорує її звернення та контролюючих органів, при цьому, продовжує вчиняти такі протиправні дії, чим порушуються її житлові права та завдається шкода,просить зобов`язати ОСОБА_2 припинити протиправні дії, пов`язані з реконструкцією, переобладнанням, переплануванням квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Бортницької В.В. від 14 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Бортницької В.В. від 13 листопада 2018 року відкрито провадження в указаній цивільній справі за позовом ОСОБА_1 для розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Бортницької В.В. від 13 листопада 2018 року в поряду забезпечення позову ОСОБА_1 заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, пов`язані з реконструкцією, переобладнанням, переплануванням квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 до вирішення судового спору по суті.

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 , яка є власником квартири АДРЕСА_5 , від імені якої він діє, як уповноважена особа щодо здійснення юридичних дій, пов`язаних з представництвом інтересів останньої як власника щодо вказаного житлового приміщення.

Позивач ОСОБА_3 зауважує, що відповідач в результат самовільного перепланування та переобладнання фасаду багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 , та проведення ремонтно-будівельних робіт і добудови приміщення з окремим входомв квартирах АДРЕСА_7 і АДРЕСА_8 в цьому ж будинку, здійснено втручання в несучі конструкції вказаного будинку, а користування такими добудовами призводить до руйнації його зовнішніх стін.

Також позивач ОСОБА_3 зазначає, що він неодноразово звертався до органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а також органів місцевого самоврядування з метою з`ясування обставин правомірності влаштування відповідачем такої прибудови, які підтвердили факт незаконного будівництва, направили припис з вимогами щодо збереження об`єкта культурної спадщини, а також склали протокол про адміністративне правопорушення.

Посилаючись на викладене, а також те, що самочинне втручання відповідача в несучу конструкцію будинку призводить до руйнації стін, чим порушуються його права та законні інтереси, при цьому, збудовані конструкції заважаютьйому та іншим мешканцям багатоквартирного будинку вільно використовувати місця загального користування, позивач ОСОБА_3 просить зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок привести у первісний стан фасад будинку АДРЕСА_6 шляхом демонтажу самовільно влаштованої реконструкції (прибудова до першого поверху, до квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 ).

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Бусик О.Л. від 03 жовтня 2019 року відкрито провадження в указаній цивільній справі за позовом ОСОБА_3 для розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року у задоволенні заяви адвоката Калініченка І.О. в інтересах ОСОБА_3 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов`язання привести у первісний стан житловий будинок шляхом демонтажу самовільно влаштованої реконструкції відмовлено.

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року забезпечено позов ОСОБА_3 та заборонено ОСОБА_2 користуватись додатковими конструкціями (прибудовами до першого поверху) в частині, що порушують права власника квартири АДРЕСА_5 до закінчення розгляду справи. Заборонено ОСОБА_2 передавати у користування третім особам, у тому числі на підставі цивільно-правових угод, усних домовленостей тощо, додаткові конструкції (прибудови до першого поверху) в частині, що порушують права власника квартири АДРЕСА_5 до закінчення розгляду справи. Заборонено ОСОБА_2 втручатись у несучі конструкції багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 січня 2020 року скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

27 лютого 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Мамася М.О. на позов ОСОБА_3 , в якому він просить у позові відмовити, посилаючись на те, що останній не є власником квартири АДРЕСА_5 , а тому наявною реконструкцією не порушено його права, при цьому посилання про втручання в несучі конструкції будинку чи руйнацію стін не підтверджені та наявна тріщина на фасаді не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з проведеними відповідачем будівельними роботами відповідно до усіх дозвільних документів; декларацію про початок виконання будівельних робіт скасовано не через небезпечність конструкції чи неотримання дозволу на отримання земельної ділянки, а в зв`язку із внесенням багатоквартирного будинку на АДРЕСА_6 , до переліку об`єктів, як пам`ятку історії, архітектури та містобудування місцевого значення.

27 лютого 2020 року ухвалою судді Бусик О.Л. об`єднано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання припинити дії, що порушують право з цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов`язання привести у первісний стан житловий будинок шляхом демонтажу самовільно влаштованої реконструкції. Зазначеній цивільній справі присвоєно № 757/45175/18-ц.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

13 липня 2022 року до суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача - адвоката Мамася М.О., в яких він просить у задоволенні позовів відмовити, посилаючись на те, що позивачі втратили права власників на окремі частини (квартири) у спільному будинку АДРЕСА_6 , адже лише наявність прав співвласника може вказувати на те, що які-небудь реконструкції у цьому багатоквартирному будинку можуть вплинути на їх права та інтереси.

Представник позивача - ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_9 .

Крім того, як зазначено у позовній заяві, ОСОБА_4 належить на праві власності квартира АДРЕСА_10 , якою 16 листопада 2018 року нотаріально посвідчено на ім`я позивача ОСОБА_3 довіреність на здійснення юридичних дій, пов`язаних з представництвом її інтересів (без права відчуження) щодо вказаного нерухомого майна.

Також встановлено, що відповідач є власником квартир АДРЕСА_11 .

При цьому, судом з`ясовано та не заперечується й стороною відповідача, що останньою проводилися будівельні роботи у частині приміщень першого поверху цього багатоквартирного житлового будинку та здійснювалася реконструкція квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 в тому числі робіт з влаштування окремого входу із віконного отвору.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Пред`являючи вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 припинити протиправні дії, пов`язані з реконструкцією, переобладнанням, переплануванням квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та за власний рахунок привести у первісний стан фасад будинку АДРЕСА_6 шляхом демонтажу самовільно влаштованої реконструкції (прибудова до першого поверху, до квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 ) позивачі посилалися на те, що вказане будівництво є самочинним через скасування реєстрації декларації, виданої відповідачу про початок виконання будівельних робіт, а також те, що вони як власники суміжних приміщень ( ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_12 , а ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_7 вказаного багатоквартирного житлового будинку), не узгоджували початку будівельних робіт щодо реконструкції вказаних квартир, крім того, здійснене останньою будівництво призводить до руйнування цього багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних нормі правил.

Отже, будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту ст. 376 ЦК України в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України та ст.3 ЦПК України.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16, з якою погодився Верховний Суд під час розгляду справи № 458/1173/14-ц (постанова від 16 січня 2019 року).

При цьому, саме позивач повинен довести як факт порушення його прав самочинним будівництвом, так і факт вчинення цих дій відповідачем.

Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України.

Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння.

З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19 (провадження № 61-18648св20).

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до вимог ч. ч. 1-5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

З позовом, в якому зазначено про порушення прав ОСОБА_4 , як власниці квартири АДРЕСА_5 , звернувся від її імені ОСОБА_3 .

Проте, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 304710356 від 11 липня 2022 року) на вказану вище квартиру зареєстроване право власності 30 листопада 2021 року за ОСОБА_6 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 61953849 від 30 листопада 2021 року, приватний нотаріус Познякова С.В., Київський міський нотаріальний округ. Підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу квартири від 30 листопада 2021 року).

Підтвердження про письмове уповноваження ОСОБА_6 ОСОБА_3 для представництва перед третіми особами та вчинення юридичних дій щодо квартири АДРЕСА_5 в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд, із урахуванням наведених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин, дійшов висновку про недоведеність позивачем ОСОБА_3 , який діє в інтересах колишнього власникаквартири АДРЕСА_5 обставин порушення відповідачем його прав в результаті здійснення ремонту та змін, оскільки останній та особа від імені якої він діє, на даний час немає жодного права щодо зазначеної квартири у згаданому багатоквартирному житловому будинку.

При цьому, будь яких інших доказів, які б доводили факт такого порушення самочинною забудовою,не як власника квартири, позивач ОСОБА_3 не надає.

Так само, жодних доказів не надано й позивачем ОСОБА_5 , яка є лише власником квартири АДРЕСА_9 , які знаходиться поряд з квартирою відповідача, суміжне будівництво з якими, як зазначає остання порушує її права,однак вонане є ані власником, ані користувачем земельної ділянки на якій, на думку позивача відповідачем здійснено добудову .

Отже, суд приходить до висновку, що застосування до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 376 ЦК України та застосування положення ст. 391 цього Кодексу не є доведеним, а тому залишає позовні заяви ОСОБА_1 та позову ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 15, 16, 355, 382, 331, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання припинити дії, що порушують право та позову ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зобов`язання привести у первісний стан житловий будинок шляхом демонтажу самовільно влаштованої реконструкції - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 липня 2022 року.

Суддя О.Л. Бусик