ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6263/20 Номер провадження 22-ц/814/824/22Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2021 року, ухвалене суддею Шаповал Т.В., повний текст рішення складено 28 грудня 2021 року

у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

31 грудня 2020 року Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_4 , до УДМСУ у Полтавській області, ГУДКСУ у Полтавській області визнано протиправними дії УДМС щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 з порушенням вимог законодавства, а саме, не внесенням до заяви - анкети 29.08.2017 року №6732714 відомостей про унікальний номер запису в ЄДДР, що призвело до повторного формування унікального номера запису в Реєстрі; стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_4 , кошти на відшкодування матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 37 728,10 грн.; стягнуто з УДМС на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів державної влади, у розмірі 20 000 грн.; стягнуто з УДМС на користь ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_4 , кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади у розмірі 20 000 грн.; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань УДМС на користь ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_4 , судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1545,70 грн. 18.11.2020 року УДМС України в Полтавській області на користь ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_4 , відшкодовано 40 000 грн. моральної шкоди. УДМСУ у Полтавській області посилалось на те, що у висновку встановлено, що у порушення вимог порядку №152, не здійснивши ідентифікацію особи, 09.06.2017 року без проведення необхідних перевірок, головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області Липенко А.М. персональні дані заявника передані до Державного центру персоналізації документів для виготовлення паспорта та автоматично сформований унікальний номер запису в Реєстрі №474. Крім того, вказаний висновок містить відомості, що для перевірки співпадіння даних працівники Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області, використовуючи в інтерфейсі заяви-анкети функцію «Перегляд», повинні були здійснити перевірку наявності або відсутності заяв-анкет в іншому підрозділі на ім`я ОСОБА_4 , якщо на оформлені одна і та сама особа, то обираючи функцію «Оформити», після створення заява-анкета буде прикріплена до вже існуючої персональної картки і в такому випадку дані особи та УНЗР заповнюються автоматично з попередньої заяви-анкети. У реєстрі вже існувала особова карта та заява-анкета на ім`я ОСОБА_4 , однак Головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області Мірченко С.О. створено окрема персональна картка та заява-анкета як для «Інша особа», в результаті чого на ім`я ОСОБА_4 сформовано другий УНЗР 474. Зазначив, що внаслідок протиправних дій саме працівників Київського РВ УДМС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_2 позивач зазнала такі негативні наслідки, що призвели до заподіяння моральної шкоди, та були відшкодовані УДМС. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на користь УДМС України в Полтавській області завдані збитки у сумі 20 000 грн., а також з ОСОБА_2 стягнути на користь УДМС України в Полтавській області завдані збитки у сумі 20 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фактично УДМСУ у Полтавській області просить стягнути з відповідачів відшкодовану ОСОБА_3 моральну шкоду, що суперечить нормам, викладеним у ч.4 ст.1191 ЦК України, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 18.11.2020 року на виконання рішення суду у справі № 440/4236/19 УДМС України в Полтавській області відповідно до виконавчого листа на користь ОСОБА_3 відшкодовано моральну шкоду, завдану неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 20 000 грн. та як законному представнику неповнолітнього сина ОСОБА_7 відшкодовано моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Вважає, що відповідно до чинного законодавства має право пред`явлення зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб таких органів, винних у завданні збитків. Зазначає, що внаслідок протиправних дій саме працівників Київського РВ УДМС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_2 УДМС України в Полтавській області зазнав негативних наслідків, що призвели до визнання протиправними дії УДМС та стягнення з УДМС на користь ОСОБА_3 коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу держаної влади у розмірі 40 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Сидоренко І.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідно до наказу від 01.06.2012 р. №77-к ОСОБА_1 з 01 червня 2012 року призначено на посаду головного спеціаліста Київського районного відділу у місті Полтаві Управління державної міграційної служби України в Полтавській області (а.с. 31).

Згідно наказу від 27.11.2015 р. №207 ОСОБА_2 з 30 листопада 2015 року призначено на посаду провідного спеціаліста відділу з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами з тимчасового окупованої території України Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (а.с. 33).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №440/4236/19, яке набрало законної сили (а.с. 7-16), позовні вимоги ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_4 , до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання дій протиправними та стягнення матеріальної і моральної шкоди - задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Державної міграційної служби України в Полтавській області щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду закордон з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , з порушенням вимог законодавства, а саме, не внесенням до заяви-анкети від 29 серпня 2017 року №6732714 відомостей про унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, що призвело до повторного формування унікального номера запису у Реєстрі. Стягнуто з управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 20 000,00 грн. Стягнуто з управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_3 , яка діє як законний представник неповнолітнього сина ОСОБА_4 , кошти на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу державної влади, у розмірі 20 000,00 грн.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено рішенням суду від 13.01.2020 року, протиправність дій та бездіяльність посадових осіб УДМС України в Полтавській області встановлена висновком за результатами службової перевірки щодо підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , №103/2019 затвердженим т.в.о. директора департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України М.С. Гарником від 11 березня 2019 року.

Так, у висновку встановлено, що у порушення вимог Порядку № 152, не здійснивши ідентифікацію особи, 09.06.2017 без проведення необхідних перевірок, головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області Липенко А.М. персональні дані заявника передані до Державного центру персоналізації документів для виготовлення паспорта та автоматично сформований унікальний номер запису в Реєстрі № 474.

Крім того, вказаний висновок містить відомості, що для перевірки співпадіння даних, працівники Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області, використовуючи в інтерфейсі заяви-анкети функцію «Перегляд», повинні були здійснити перевірку наявності або відсутності заяв-анкет в іншому підрозділі на ім`я ОСОБА_4 , якщо на оформлені одна і та сама особа, то обираючи функцію «Оформити», після створення, заява-анкета буде прикріплена до вже існуючої персональної картки і в такому випадку дані особи та УНЗР заповнюються автоматично з попередньої заяви-анкети.

У реєстрі вже існувала особова карта та заява-анкета на ім`я ОСОБА_4 , однак Головним спеціалістом Київського РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області Мірченко С.О. створено окрема персональна картка та заява-анкета як для «Інша особа», в результаті чого на ім`я ОСОБА_4 сформовано другий УНЗР 474.

Згідно акту службового розслідування за фактом завдання збитків державному бюджету, виплачених за рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі №440/4236/16 від 13 січня 2020 року, вбачається, що встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №440/4236/19, винні посадові особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають притягненню до відповідальності.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно меморіального ордеру №1 від 18.11.2020 року УДМС України в Полтавській області виплатило ОСОБА_3 моральну шкоду у справі №440/4236/19 у розмірі 20 000 грн. (а.с. 37).

Згідно меморіального ордеру №2 від 18.11.2020 року УДМС України в Полтавській області виплатило ОСОБА_3 моральну шкоду у справі №440/4236/19 у розмірі 20 000 грн. (а.с. 40).

Згідно ч. 4 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Враховуючи вищевикладені норми матеріального права та приймаючи до уваги встановлені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки фактично позивач просить стягнути з відповідачів відшкодовану ОСОБА_3 моральну шкоду, що суперечить нормам, викладеним у ч.4 ст.1191 ЦК України.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Предметом даного спору є стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у порядку ст. 1191 ЦК України шкоди, заподіяної внаслідок неналежного виконання ними посадових обов`язків.

Згідно ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків. Шкодою, заподіяною державним службовцем державі, є також виплачене державою відшкодування шкоди, заподіяної державним службовцем третій особі внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

Згідно ст. 82 Закону України «Про державну службу» для відшкодування шкоди керівник державної служби вносить державному службовцю письмову пропозицію, в якій зазначаються розмір, порядок і строки відшкодування шкоди, а також обставини, що стали підставою для відшкодування. Державний службовець повинен дати відповідь на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди у письмовій формі.

У разі ненадання державним службовцем відповіді на пропозицію про добровільне відшкодування шкоди, відмови від відшкодування шкоди чи невідшкодування шкоди до зазначеного у пропозиції строку керівник державної служби може звернутися з позовом про таке відшкодування до суду.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, відшкодувавши шкоду, завдану посадовою, службовою особою внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності відповідно органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, мають право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Отже, відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами, не може бути підставою для пред`явлення державою зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, пов`язаного із відшкодуванням моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що згідно вимог ч. 4 ст. 1191 ЦК України виплачена ОСОБА_3 компенсація моральної шкоди у загальному розмірі 40 000 грн. не підлягає відшкодуванню за рахунок посадових осіб державного органу, оскільки такі виплати пов`язані із відшкодуванням моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок протиправних дій саме працівників Київського РВ УДМС України в Полтавській області ОСОБА_5 та ОСОБА_2 УДМС України в Полтавській області зазнав негативних наслідків, що призвели до визнання протиправними дії УДМС та стягнення з УДМС на користь ОСОБА_3 коштів на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу держаної влади у розмірі 40 000 грн., не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки зазначені обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області- залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов