Справа № 450/2150/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1753/22 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта адвоката Сеніва Т.В., представника позивача адвоката Піти Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське бюро судово-медичної експертизи» на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 липня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сагайдак Оксана Павлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сагайдак Оксана Павлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 липня 2022 року призначено по вказаній цивільній справі посмертну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 липня 2022 року стягнуто з начальника Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 штраф в розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 12 405,00 гривень.

Повідомлено Головне управління Національної поліції у Львівській області про необхідність внести відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань стосовно начальника Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 385 КК України.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області повідомити Пустомитівський районний суд Львівської області в місячний термін про наслідки виконання ухвали в частині внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Ухвала мотивована тим, що за повторне та систематичне невиконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2019 року про призначення посмертної судово-медичної експертизи у даній справі, яка тричі безпідставно поверталась без виконання, з начальника Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи Шевчука М.М. слід стягнути штраф в розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також за вказаних обставин, суд вважає за необхідне вжити заходи, передбачені ст. 262 ЦПК України, і винести ухвалу, якою повідомити ГУ НП у Львівській області про необхідність внести відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань стосовно начальника Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 385 КК України за відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків у суді, а саме повторне та систематичне невиконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2021 року про призначення посмертної судово-медичної експертизи у справі, яка двічі безпідставно поверталась без виконання.

Аналіз змісту цієї ухвали суду, а також норм процесуального права, якими керувався суд, постановляючи ухвалу, свідчить, що вона містить в собі два окремі процесуальні документи, а саме: ухвалу про стягнення штрафу в порядку процесуального примусу, та окрему ухвалу.

Вказану ухвалу суду оскаржив Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівське бюро судово-медичної експертизи», подавши апеляційну скаргу безпосередньо до Львівського апеляційного суду, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Львівське бюро судово-медичної експертизи не має жодного відношення до тривалого розгляду даної цивільної справи судом першої інстанції, провадження в якій відкрито в червні 2013 року. Щодо повернення ухвали суду від 02 жовтня 2019 року про призначення експертизи без виконання, такі дії бюро обумовлені нездійсненням позивачем, як ініціатором її проведення, оплати вартості експертизи, про що повідомлено суд листом № 1213 від 12 травня 2020 року. З аналогічних підстав повернуто без виконання і ухвалу суду від 27 жовтня 2021 року про призначення експертизи, про що повідомлено суду листами № 360 від 04 лютого 2022 року, № 619 від 04 березня 2022 року. Особа, яка подала скарга звертає увагу, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали залишено поза увагою положення законодавства, якими встановлено обов`язкову (попередню) оплату експертизи, особою, яка виступає ініціатором її проведення. Окрім цього, про оплатність призначеної судом по справі експертизи свідчить зміст постанови Кабінету Міністрів України № 1138 від 17 вересня 1996 року «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються в державних і комунальних закладах охорони здоров`я та вищих медичних навчальних закладах». Тобто, повертаючи без виконання ухвали суду про призначення експертизи, у зв`язку із не проведення оплати її вартості, бюро діяло у відповідності до положень згаданої постанови КМУ та Закону України «Про судову експертизу». Покладаючи на бюро необґрунтований обов`язок з безкоштовного проведення експертизи, суд першої інстанції допустив порушення принципу змагальності. Оскільки бюро здійснювало свої повноваження згідно вимог закону,в місцевого суду були відсутні підстави для застосування штрафу до керівника бюро. Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не зазначив жодного нормативно-правового акта, який було порушено бюро, відтак, відсутні підстави для постановлення окремою ухвали щодо керівника бюро.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справа не надходив, що не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції (частина третя статті 360 ЦПК України).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників апелянта та позивача у справі, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо застосування заходів процесуального примусу (стягнення штрафу).

Заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства (частина перша статті 143 ЦПК України).

Одним із заходів процесуального примусу є штраф (пункт 5 частини першої статті 144 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.

У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 148 ЦПК України).

Як зазначено в частині третій цієї статті Кодексу, у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

За приписами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі (частина друга статті 44 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).

Як зазначено в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, який є одним із основних засад цивільного судочинства (пункт 1 частини третьої статті 2, частина перша статті 10 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини першої третьої статті 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Виходячи із розташування положень статті 72 ЦПК України в структурі цього Кодексу, експерт відноситься до інших учасників судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд може зобов`язати учасника справи, який заявив клопотання про виклик свідка, призначення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача, забезпечення, витребування або огляд доказів за їх місцезнаходженням, попередньо (авансом) оплатити витрати, пов`язані з відповідною процесуальною дією (частина друга статті 135 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України у цивільних і господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно з пунктом 25 Розділу І постанови Кабінету Міністрів України

від 17 вересня 1996 року № 1138 проведення судово-медичної та судово-психіатричної експертизи у цивільних справах віднесено до Переліку платних послуг, які надаються в державних і комунальних закладах охорони здоров`я та вищих медичних навчальних закладах.

Проведення судових експертиз, обстежень і досліджень у кримінальному провадженні державними спеціалізованими установами, судово-медичними та судово-психіатричними установами на замовлення підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, їх захисників, законного представника, потерпілого, його представника здійснюється за рахунок замовника (частина четверта статті 15 Закону України «Про судову експертизу»).

Вказана норма кореспондується з пунктом 11 Інструкції про порядок і розміри компенсації (відшкодування) витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів досудового розслідування, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним спеціалізованим установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 1 липня 1996 року № 710, згідно якого державні спеціалізовані установи судової експертизи проводять судову експертизу у кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік на проведення судових експертиз.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що судові експертизи у кримінальному провадженні, а також у справах про адміністративні правопорушення проводяться за рахунок коштів, передбачених у бюджеті, а у цивільних і господарських справах за рахунок коштів, попередньо сплачених замовником, або особою, на яку покладено судом обов`язок з оплати призначеної експертизи. При цьому, розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів, і здійснюється розподіл цих витрат за правилами, передбаченими статтями 139, 141 ЦПК України.

З матеріалів справи, надісланих до апеляційного суду убачається, що ухвала суду про призначення експертизи від 02 жовтня 2019 року не містить вказівки на кого покладається обов`язок з оплати призначеної судом експертизи (а.с. 49-51). У зв`язку із не проведенням такої оплати заявником (позивачем у справі), ухвала повернута без виконання (а.с. 63). В ухвалі суду від 27 жовтня 2021 року про призначення експертизи містися вказівка, що у випадку обґрунтованості оплати за проведення експертизи у відповідності до вимог чинного законодавства, покласти таку на позивача ОСОБА_1 (а.с. 74-76). Оскільки кошти за проведення призначеної судом експертизи не надійшли на адресу бюро, ухвала повернута останнім без виконання (а.с. 92).

В суді апеляційної інстанції, представник позивача підтвердив, що ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 липня 2022 року про призначення по справі посмертної судово-медичної експертизи, якою оплату за її проведення покладне на позивача, останнім в апеляційному порядку не оскаржувалась.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження обставини щодо невиконання особою, яка подала апеляційну скаргу, процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених на таку особу судом, а також обставини щодо зловживання процесуальним правами з боку бюро, яке, окрім іншого, не є у розумінні положень чинного ЦПК України, учасником судового процесу, адже таким є судовий експерт, а не установа в якій працює така особа. У цьому зв`язку не може бути мови і про вчинення таких дій повторно чи систематично.

Тобто, судом апеляційної інстанції не встановлено жодної із підстав, вичерпний перелік яких наведений в статті 148 ЦПК України, з яких може бути застосований таких засіб процесуального примусу, як штраф.

Щодо постановлення окремої ухвали.

Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України).

Окрема ухвала також може бути постановлена, зокрема щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування (частина четверта статті 262 ЦПК України).

Частина п`ята статті 262 ЦПК України встановлює, що обов`язковими відомостями, що зазначаються в окремій ухвалі є: 1) закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, та 2) в чому саме полягає порушення.

Неправдиві показання свідка, неправдивий висновок експерта чи неправильний переклад, підробка доказів є ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 384 КК України.

Аналіз змісту оскаржуваної ухвали свідчить, що судом першої інстанції повідомлено Головне управління Національної поліції у Львівській області про необхідність внести відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань стосовно начальника Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 385 КК України.

Диспозиція ч. 1 ст. 385 КК України викладена таким чином: «Відмова свідка від давання показань або відмова експерта чи перекладача без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків у суді, Вищій раді правосуддя, Конституційному Суді України або під час провадження досудового розслідування, здійснення виконавчого провадження, розслідування тимчасовою слідчою комісією чи спеціальною тимчасовою слідчою комісією Верховної Ради України», тобто вона стосується саме відмови експерта без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків у суді.

За обставинами цієї справи, начальник Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи Шевчук Микола Миколайович не є експертом у розумінні положень ЦПК України та положень Закону України «Про судову експертизу», а відтак не може бути суб`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 385 КК України, а інших порушень законодавства або недоліків в роботі очолюваного ним бюро, які виявлені судом при вирішення спору, оскаржувану ухвала, не містить. Не встановлено таких порушень і під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Зазначення в окремій ухвалі судом першої інстанції, про повторне та систематичне невиконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2021 року в якості підстави для її постановлення, за умови встановлення недоведеності цих обставин, свідчить про помилковість постановлення окремої ухвали.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржену ухвалу скасувати.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське бюро судово-медичної експертизи» задовольнити.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 липня 2022 року скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко А.В. Ніткевич