ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1151/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/9025/19 Категорія: 304090100 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі:

суддівВініченка Б.Б., Бородійчука В.Г., Новікова О.М.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки , -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» ( далі ПАТ АБ «Укргазбанк») звернувся до суду із вказаним позовом.

В мотивування поданого позову посилався на те, що 04 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» , правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладеного кредитний договір № 00-66/08, згідно умов якого позичальник отримав кредит в сумі 140 000 доларів США, для задоволення споживчих потреб під заставу житлового будинку та земельної ділянки зі сплатою 13.3% річних з кінцевим строком повернення по 03.04.2020 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником відповідно до договору іпотеки № ДІ-00-66/08 надано в іпотеку АБ «Укргазбанк» житловий будинок з прибудовами, який знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, що розташована в АДРЕСА_1 та належить відповідачам на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позивач вказує, що умови кредитного договору виконав в повному обсязі з надання кредитних коштів, проте позичальником не належним чином виконувався обов`язок щодо щомісячного погашення кредиту та процентів за користування коштами, внаслідок чого виникла заборгованість.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору банк звернувся до суду із позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2013 року , яке залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 167 831,27 доларів США та пеню в розмірі 154 618,79 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» штраф і розмірі 53 130 грн.

Вказане рішення суду не було виконано ні в добровільному, ні в примусовому порядку.

Посилається на те, що рішення суду виконати не вдалося можливим, банк змушений звернутись до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

На підставі наведеного банк просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-66/08 від 04 квітня 2008 року, яка згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2013 року становить 167 831,27 доларів США та 156 438,79 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок , який знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний будинок, згідно договору іпотеки; застосувати спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової ціни реалізації предмету іпотеки при примусовому виконанні рішення на рівні , не нижчому за звичайні ціни та такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з ОСОБА_1 на користь банку понесені судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися представник позивача та представник відповідача, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відповідні позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи очевидний пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, посилався на ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі вказує, що відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності, суд не врахував дію Законів України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про захист прав споживача» в частині заборони кредитору пред`являти до боржника безпідставні вимоги, а також, що ні кредитний договір, ні договір іпотеки не розірвано, що у відповідності до п. 7.1 Договору іпотеки № ДІ-00-66/08 від 04.04.20228 року, в якому зазначено, що договір діє до повного виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою за цим договором, тобто до погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказує на нестабільність судової практики, що ні кредитний договір, ні договір іпотеки судом не розірвано в результаті якої виникає дисбаланс у захисті прав кредитора і боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Гудзь О.С. просить залишити апеляційну скаргу ПАТ «Укргазбанк» без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року без змін, вважаючи суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга не містить посилань на підстави скасування судового рішення.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, що 04 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 00-66/08, згідно умов якого, позичальником ОСОБА_1 було отримано кредит в сумі 140 000 доларів США для задоволення споживчих потреб позичальника під заставу житлового будинку та земельної ділянки зі сплатою 13.5 % річних, з кінцевим строком повернення по 03 квітня 2020 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 00-66/08 від 04 квітня 2008 року позичальником ОСОБА_1 , відповідно до договору іпотеки № ДІ-00-66/08 від 04 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А.І., за реєстровим номером - 2229, Іпотекодавці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали в іпотеку АБ «Укргазбанк» об`єкт нерухомості житловий будинок з прибудовами під літ. «А-1», житловою площею 59,6 кв.м., загальною площею 98,4 кв.м., під літ. «Г» - гараж-майстерня, під літерою «Д» - сарай, № 1, 3, 4 огорожа, 2- водоколонка, І замощення, який знаходиться у АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округа Рубан Ж.В. від 09.09.1999 року та зареєстровано в реєстрі на № 3583, а також земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, площею 96 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 та належить відповідачам на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 429520, виданого Черкаським міським управлінням земельних ресурсів 17.11.2005 року, кадастровий номер земельної ділянки: 0-03-021-0015.

Також, судом встановлено, що в порушення умов кредитного договору № 00-66/08 від 04 квітня 2008 року, позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором не виконував, графіку погашення заборгованості за кредитом не дотримувався, у зв`язку з чим Банк 22 жовтня 2009 року звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення усієї заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2013 року у справі №2314/4815/2011 позовні вимоги позивача задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №00-66/08 від 04.04.2008 в сумі 167 831,27 дол. США, пеню в розмірі 154 618 грн 79 коп та судові витрати в сумі 1 820 грн. Також, вказаним рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» штраф у розмірі 53 130 грн. В задоволенні позову ОСОБА_1 до АБ «Укргазбанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Крім того, вищевказаним рішенням було відмовлено позивачу у зверненні стягнення на предмет іпотеки. Ухвалюючи вказане рішення, суд зазначав, що не знайшов підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках та земельну ділянку площею 596,0 кв. м., яка знаходиться за цією ж адресою та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, оскільки в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись із даним позовом до суду позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» просить звернути стягнення на теж майно відповідачів, а саме на предмет іпотеки: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках та земельну ділянку площею 596,0 кв. м., яка знаходиться за цією ж адресою та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і відповідно наводить для цього вже інші підстави, які обумовлені саме невиконанням відповідачами рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.05.2013 року.

В січні 2020 року представником ОСОБА_1 адвокатом Гудзь О.С. заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

Крім того, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що банк звертався із позовом до відповідачів про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором №00-66/08 від 04.04.2008 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №00-66/08 від 04.04.2008 в сумі 167831,27 дол. США, пеню в розмірі 154 618 грн. 79 коп. та судові витрати в сумі 1 820 грн. Також, вказаним рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» штраф у розмірі 53 130 грн. В задоволенні позову ОСОБА_1 до АБ «Укргазбанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Заборгованість за кредитним договором у розмірі 167831,27 дол. США, пеню в розмірі 154 618 грн. 79 коп, яка була стягнута за рішенням Придніпровського районного суду м. черкаси від 07 травня 2013 року, позичальником ОСОБА_1 сплачено не було.

Також із матеріалів справи вбачається, що на забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії від 04 квітня 2008 року № 00-66/08 між Банком та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках та земельну ділянку площею 596,0 кв. м., яка знаходиться за цією ж адресою та належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 596,0 кв. м., яка знаходиться за цією ж адресою, у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором відновлювальної кредитної лінії від 04 квітня 2008 № 00-66/08 є обґрунтованими, проте враховуючи подану представника відповідачів адвокатом Гудзь О.С. заяву про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи ( ст. 261 ЦК України)

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК Україниперебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК Українипереривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Верховний суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 3 61-3872св18).

Судом встановлено, що із позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся 22 жовтня 2009 року, тобто саме з цієї дати можна стверджувати про обчислення строку позовної давності.

Отже, з 22 жовтня 2009 року розпочався строк позовної давності, в межах якого банк мав право звернутися до суду за захистом своїх прав, пред`явивши як позов про стягнення заборгованості, так і позов про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Таким чином, оскільки строк позовної давності розпочався 22 жовтня 2009 року, то він закінчився 22 жовтня 2012 року.

З таких обставин свідчить про пропуск строку позовної давності, оскільки з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся лише у листопада 2019 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що враховуючи вимоги ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Доводи апеляційної скарги , що суд не врахував дію Законів України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про захист прав споживача» в частині заборони кредитору пред`являти до боржника безпідставні вимоги, а також, що ні кредитний договір, ні договір іпотеки не розірвано, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вказані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції, і судом першої інстанції, вірно зазначено, що це не є підставою вважати, що строк позовної давності для звернення стягнення на предмет іпотеки банком не пропущено чи пропущено з поважних причин.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що відсутні правові підстави для поновлення пропущеного строку позовної давності, оскільки при зверненні до суду у листопаді 2019 року позивачем не було заявлено про поважність причин пропуску строку позовної давності і необхідності його поновлення. Крім того, позивачем не доведено, що строк звернення до суду з цим позовом був пропущений ним з поважних причин, що є його обов`язком.

Отже, ПАТ АБ «Укргазбанк» пропустив строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставинах, застосування судом першої інстанції наслідків спливу позовної давності є обґрунтованим.

В апеляційній скарзі не міститься переконливих доводів, які б впливали на правильність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст судового рішення складено 01 вересня 2022 року.

Судді: