Справа №587/729/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРЗА»», 3-і особи: Товариство з обмеженою відповідальністю « КФ.ЮА», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Профіт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Колекторське агентство »Фактор» про визнання недійсним договору позики, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач у квітні 2021 року звернувся до Сумського районного суду Сумської області з позовом про визнання недійсним договір позики, укладеного 14 січня 2020 року з відповідачем.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 28 квітня 2021 року справа направлена за підсудністю до Солом`янського районного суду м.Києва.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що 14 січня 2020 року ним у електронній формі був укладений Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 20019782, відповідно до якого товариство надає клієнту грошові кошти в сумі, визначеній п.5 договору, а клієнт зобов`язується повернути кошти та сплатити проценти, розмір яких був встановлений у п.5.3 договору.

Про існування вказаного договору, укладеного від його імені з ТОВ» КФ.ЮА», йому стало відомо з неодноразових телефонних дзвінків та його телефонний номер представників колекторських організацій.

На його звернення ТОВ`КФ.ЮА» листом від 27 лютого 2020 року повідомило про проведення службового розслідування.

Крім того, він звернувся до відповідача та колекторських організацій з заявами про надання інформації та документів, що підтверджують укладання ним кредитного договору.

Зазначив також, що у січні 2020 року на його телефонний номер НОМЕР_1 з невідомого номера був здійснений телефонний дзвінок. Особа, що зателефонувала, представилася співробітником ПрАТ»VODAFONE Україна" та повідомила йому, що в зв`язку з технічним збоєм та ремонтними роботами вежі мобільного зв`язку його номер телефону може бути заблокований.

Для нормального функціонування телефону вказана особа запропонувала йому назвати три номери телефонів осіб, з якими він найбільше спілкується.

Нічого не підозрюючи, він виконав це прохання.

Однак коли вказана особа запропонувала встановити пароль на його номер телефону, він відмовився.

Через деякий час на його номер телефону надійшло повідомлення, що 14 січня 2020 року ним був укладений договір позики № 20019782 з ТОВ» КФ.ЮА» шляхом подачі до цієї компанії заявки на укладення такого договору через мережу інтернет.

Після цього він звернувся до Сумської філії ПрАТ «VODAFONE Україна» з заявою про блокування його номера телефону. Телефон був заблокований, а йому була видана нова сім-карта.

Крім цього, листом ПрАТ «VODAFONE Україна» від 30 грудня 2020 року його було повідомлено, що номер НОМЕР_1 є номером передплаченого сегменту, до 15 січня 2020 року надання послуг здійснювалося анонімно, без ідентифікації власника та реєстрації даних користувача. Тобто, до цієї дати встановити законну приналежність зазначеного номера до певного абонента немає можливості.

В листі також було зазначено, що фахівцями проведено аналіз обслуговування номера НОМЕР_1 протягом січня 2020 року та встановлено, що 14 січня 2020 року в проміжок часу 15.00-17.00 мала місце заміна сім-карти в результаті розгляду заявки, поданої при зверненні до ЦДОА.

Заміна сім-карти була проведена без звернення в магазин, оскільки компанія пропонує окремий сервіс, який дозволяє виконати операцію дистанційно в разі попереднього придбання спеціального стартового пакету.

15 січня 2020 року при зверненні до салону-магазину в м. Суми надання послуг за вказаним номером було призупинено, а після цього оброблено два запити: з метою повторної заміни сім-карти та реєстрації його персональних даних.

ТОВ »Профіт Капітал» на його звернення було повідомлено, що договір ним був укладений в електронній формі, а його відповідь про прийняття пропозиції на укладення договору була надана шляхом заповнення заяви/формуляр про акцептування оферти/, підписаної одноразовим ідентифікатором.

За умовами договору кредит був наданий у розмірі 4 298.00 гр. на період з 14 січня 2020 року до 12 лютого 2020 року під визначений у договорі процент.

Його також було повідомлено, що 20 серпня 2020 року між ТОВ» ФК`Профіт Капітал» та ТОВ`Форза» був укладений договір факторингу № 20200820-Ф/1.

В свою чергу ТОВ`Колекторське агентство Фактор» повідомило, що товариство на підставі договору доручення взяло на себе зобов`язання вчиняти дії від імені ТОВ`Профіт Капітал» по стягненню заборгованості.

Зазначив, що він не укладав кредитний договір з ТОВ`КФ.ЮА», не підписував його і нікого не уповноважував діяти від його імені, коштів не отримував.

Крім того, за місцем його проживання послуги щодо користування мережею інтернет з жодним провайдером не укладено і взагалі йому ніколи не надавалися. Сенсорного телефону з відповідним доступом до мережі інтернет в нього немає і ніколи не було.

Хто сформував на його ім.»я та направив до ТОВ`КФ.ЮА» заявку на отримання кредиту, йому також невідомо.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 17 травня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 24 червня 2021 року.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

3-я особа- ТОВ» ФК`Профіт Капітал» направив до суду пояснення, в яких зазначив, що 20 серпня 2020 року між ТОВ`ФК`Профіт Капітал» та ТОВ`Форза» був укладений договір факторингу, за умовами якого до ТОВ`ФК`Профіт Капітал» перейшло право вимоги, в тому числі до позивача за договором позики № 20019782 від 14 січня 2020 року.

20 травня 2021 року ТОВ втратило право вимоги до позивача на підставі п.10.14 договору факторингу та Акту про повернення права вимоги.

Інші 3-і особи пояснень на позов також не подали.

З урахуванням цього суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Судом встановлено, що 14 січня 2020 року між позивачем та ТОВ »Форза» був укладений Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №2.

Відповідно розділу 5 договору сума кредиту становила 4 298.00 гр., строк дії договору з 14 січня 2020 року до 12 лютого 2020 року.

З пункту 1.6 розділу 1 договору вбачається, що платіжними реквізитами зазначено: № картки/ електронного гаманця - НОМЕР_2 .

20 серпня 2020 року між ТОВ» ФК`Форза « та ТОВ» ФК`Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 20200820-Ф/1, за умовами якого право вимоги до позивача за укладеним договором позики перейшло до ТОВ`ФК`Профіт Капітал».

20 травня 2021 року був підписаний Акт повернення права вимоги до Договору факторингу № 20200820-Ф/1 від 20серпня 2020 року, яким право вимоги до позивача було повернуто ТОВ`ФК`Форза».

/ а.с. 33 - 37 /

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття / акцепт / може бути подана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання).

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК Украни договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Основні принципи правового регулювання у сфері електронної комерції визначені в ст.5 Закону України « Про електронну комерцію».

В частинах 2, 3 ст.5 Закону зазначено, що обмеження прав і свобод учасників відносин у сфері електронної комерції можуть встановлюватися виключно законом.

Правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.

З точки зору закону метою підписання договору в електронній формі є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання:

1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом;

3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

За змістом ст.ст.76. 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок доказування покладається на сторін.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що оспорюваний Договір позики він не укладав, а телефон, яким він користується, не має виходу в мережу інтернет, а тому укладення договору в електронній формі неможливе.

Заперечуючи сам факт укладення договору, будь-яких доказів неможливості укладення ним договору в електронній формі позивач не надав.

Крім того, за змістом договору грошові кошти були перераховані на зазначений у ньому картковий рахунок, однак будь-яких доказів, що даний рахунок йому не належать, позивач не надав, і до суду з клопотанням про їх витребування, не звертався.

З урахуванням цього перевірити приведені позивачем в обґрунтування позову обставини в цій частині суд позбавлений можливості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням цього та викладеного вище, ненадання позивачем доказів приведеним у позові обставинам, підстави для задоволення позиву відсутні.

Керуючись ст.ст. 1,2, 6, 11, 15, 16, 202, 203, 204, 207, 215, 509, 626, 638, 639, 641, 644,1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 12,13, 76-81, 209, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРЗА»» про визнання недійсним договору позики відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва