Справа № 456/872/20
Провадження № 2/456/166/2022
РІШЕННЯ

іменем України

11 квітня 2022 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

з участю представників позивача адвокатів Гошовської Я.А., Гошовської О.В.

представника відповідача адвоката Медвідь В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Підстава позову /позиція позивача/. Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 540000 грн., суму інфляційних збитків в розмірі 3189, 56 грн. та судові витрати у справі. В обгрунтування позову покликається на те, що його батько ОСОБА_3 дав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 540 000 гривень, що на день укладення договору позики складало за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 26,50 грн.) 20 000 (десять тисяч) доларів США, що підтверджується договором позики від 06.05.2017. На підтвердження виникнення зобов`язання, відповідачем надано розписку, з якої випливає, що відповідач зобов`язувалася повернути кошти в сумі 20 000 доларів США, що в еквіваленті складає 540 000 гривен до 20.04.2019. Однак, відповідачем не було повернуто борг в повному обсязі. 25.02.2020 позивачем було надіслано на адресу відповідача лист-претензію з проханням повернути борг за договором позики. Відповідачем було надіслано відповідь на лист-претензію, однак ніяких дій для усунення порушеного права не було вчинено. Як визначив Верховний Суд України в постанові від 13 грудня 2017 року №309/345814- ц, «досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу...». Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобов язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов язанням їх повернення та дати отримання коштів». Окрім того, згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальна сума боргу становить 543 189 грн. 56 коп. з урахуванням інфляційних збитків, де 540 000 гривень - основний борг, та 3189 грн. 56 коп. - інфляційне збільшення боргу.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_3 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити в повному обсязі, покликаючись на доводи, викладені в позовній заяві. При прийнятті рішення просить суд врахувати правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 19.05.2021, 27.05.2020 та вказала, що позивач не заперечує факту отримання його батьком грошових коштів в сумі 5000 доларів США. Однак просить суд врахувати, що в розписках, долучених представником відповідача до матеріалів справи відсутня інформація про те, згідно якого саме договору позики повернуті вказані кошти. Не заперечила того факту, що загальна сума боргу складає 70000 доларів США.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні просить позов задоволити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Позиція відповідача. 26.05.2020 представником відповідача адвокатом Медвідь В.О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача покликається на те, що 01.02.2017 між гр. ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, було укладено договір позики (між фізичними особами), відповідно до п. 1.1. якого, за даним договором Позикодавець передає Позичальникові позику в сумі 545 000,00 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в договорі. Еквівалент 20000 доларів США. На підтвердження вказаного договору, 01.02.2017 відповідачем було видано позивачу власноручну розписку, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути грошові кошти до 01.02.2019. 20.04.2017 між позивачем з однієї сторони та відповідачем з другої сторони, було укладено договір позики (між фізичними особами), відповідно до п. 1.1. якого, за даним договором Позикодавець передає Позичальникові позику в сумі 270 000,00 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в договорі. Еквівалент 10000 дол США. На підтвердження вказаного договору, 20.04.2017 відповідачем було видано позивачу власноручну розписку, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути грошові кошти до 20.04.2019. 06.05.2017 між позивачем з однієї сторони та відповідачем з другої сторони, було укладено договір позики (між фізичними особами), відповідно до п. 1.1. якого, за даним договором Позикодавець передає Позичальникові позику в сумі 540 000,00 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в договорі. Еквівалент 20000 дол США. На підтвердження вказаного договору, 06.05.2017 відповідачем було видано позивачу власноручну розписку, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути грошові кошти до 06.05.2019. 30.11.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики (між фізичними особами), відповідно до п. 1.1. якого, за даним договором Позикодавець передає Позичальникові позику в сумі 562 000,00 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в договорі. Еквівалент 20000 дол США. На підтвердження вказаного договору 01.02.2017 відповідачем було видано позивачу власноручну розписку, із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути грошові кошти до 28.02.2019. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6 - 2789цс16 від 18.01.2017, договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, адже після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Зокрема, Верховним судом України в межах судової справи № 6 - 2789цс16 від року було встановлено, що доказом укладення договору позики та факту самого передання грошових коштів, а також факту повернення грошових коштів за договором позики можуть бути квитанції до прибуткових касових ордерів, отже саме дослідження і оцінка зазначених доказів (касових ордерів як факту передання та повернення грошових коштів за договором позики, а відтак, письмових доказів) мають значення для встановлення позичальника за договором позики та для правильного вирішення справи. Зазначає, що аналогічний висновок також міститься у постанові Верховного суду України від 12.04.2017 у справі № 442/8157/15-ц, відповідно до якого суд прийшов до висновку про те, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів- робити відповідні правові висновки. Так, як вбачається із матеріалів справи, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, складає грошову суму в розмірі 70 000,00 дол. США, з яких: 20 000.00 дол. США - договір позики від 01.02.2017; 10 000,00 дол. США - договір позики від 20.04.2017; 20 000,00 дол. США - договір позики від 06.05.2017; 20 000.00 дол. США - договір позики від 30.11.2018. Звертає увагу суду на те. що відповідачем повністю виконано свої обов`язки щодо повернення грошових коштів в сумі 70 000,00 дол. США за договорами позики від 01.02.2017, від 20.04.2017, від 06.05.2017, а також від 30.11.2018, що підтверджується наступним: 26.01.2019 ОСОБА_3 особисто отримав від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 5 000,00 дол. США. в чому особисто розписався, що підтверджується копією розписки; 28.12.2019 ОСОБА_3 особисто отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 45 200,00 дол. США. за договорами позики 2017-2018 років, в чому особисто розписався на письмовому документі; 04.01.2020 ОСОБА_3 особисто отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 19 800,00 дол. США. на повернення позики, в чому особисто розписався на письмовому документі. Відтак. відповідачем 26.01.2019, 28.12.2019, а також 04.01.2020 було особисто повернуто позивачу грошові кошти за договорами позики від 2017 - 2018 років, в загальній сумі 70 000,00 дол. США., в чому ОСОБА_3 особисто розписався та підтвердив факт отримання таких. Саме тому, виходячи із вищенаведеного, просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 у справі № 456/872/20 про стягнення коштів за договором позики відмовити повністю.

25.01.2022 представник відповідача адвокат Медвідь В.О. подав суду письмове пояснення, в якому просить суд врахувати той факт, що представником позивача - адвокатом Гошовською О.В. неодноразово в судових засіданнях по розгляду даної справи наголошувалось на тому, що рукописний підпис на розписці від 26.01.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 5000.00 дол. США), на розписці від 28.12.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 45200,00 дол. США) та на розписці від 04.01.2020 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 19800.00 дол. США) виконані не гр. ОСОБА_3 , а іншою фізичною особою та є підробленими. Разом з тим. в судовому засіданні по розгляду справи за № 456/872/20, представник позивача адвокат Гошовська О.В. визнала той факт (підтверджується звукозаписом судового засіданні), що підпис на розписці від 26.01.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр ОСОБА_2 5000.00 дол. США) виконано особисто гр. ОСОБА_3 . Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 07.09.2020 ТзОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» було підготовлено висновок експерта за №84/20 за результатами проведення почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Медвідь В.О., де експерт Л.В. Фраймович прийшла до наступного висновку: «Підписи від імені ОСОБА_3 , які містяться нижче тексту розписок від 26.01.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 5000,00 дол. США), на розписці від 28.12.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 - 45200,00 дол. США) та на розписці від 04.01.2020 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 19800,00 дол. США) виконані однією особою», Разом з тим, представники позивача заперечили та не визнали результати експертного висновку за № 84/20 від 07.09.2020, які підготовлені експертами ТзОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», оскільки на їхню думку така підготовлена приватною юридичною особою, а не державною незалежною експертною установою. Відтак, з метою повного та всебічного розгляду даної справи, із метою спростування будь яких сумнівів у достовірності поданих відповідачами доказів, а також на підтвердження необгрунтованості заявлених позовних вимог, 12.08.2021 адвокат Медвідь В.О. звернувся із заявою на адресу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо надання висновку експерта за результатами почеркознавчого дослідження та отримання відповіді на наступне запитання; Чи підписи від імені ОСОБА_3 в оригіналах 3-х розписок виконані самим ОСОБА_3 чи іншою особою?, що підтверджується копією відповідної заяви. 31.08.2021 Львівським науково дослідним інститутом судових експертиз підготовлено висновок експерта за № 3773, відповідно до якого зроблено наступний висновок: «Підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані після рукописного запису «підпис:» розписки від 28.12.2019 на суму 45200 доларів, після рукописного запису «підпис:» розписки від 04.01.2020 на суму 19800 доларів СПІД та біля рукописного запису « ОСОБА_3 » після основного тексту розписки від 26.01.2019 на суму 5000 доларів США, виконані ОСОБА_3 . Відтак, із вищенаведеного вбачається, що грошові кошти в сумі 70 000,00 дол. США згідно розписок від 26.01.2019, 28.12.2019 та від 04.01.2020 від гр. ОСОБА_2 особисто отримав гр. ОСОБА_3 в чому й розписався, що підтверджено висновком експерта за №84/20 від 07.09.2020 підготовленого ТзОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», а також висновком експерта за № 3773 від 31.08.2021 Львівського НДІСЕ. 25.01.2020 ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку було отримано від ОСОБА_3 письмові претензії, які датовані 23.01.2020 (тобто вже після повернення усіх грошових коштів). У свою чергу. 31.01.2020 ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку надіслала на адресу ОСОБА_3 відповідь на отримані претензії, за умовами якої вимагала повернути оригінали боргових розписок за сплачені кошти згідно договорів позики. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 23.12.2021 у справі №148/1629/19 (провадження №61-16678св21), Верховний Суд зазначив: «Суди встановили, що ОСОБА 2 після укладення договору позики повернув ОСОБА І суму в загальному розмірі 166 000.00 дол. США, і повернення боргу відбувалось трьома частинами - 100 000.00. 50 000.00 та 16 000.00 дол. США. Доводи касаційної скарги про те. що суди не врахували, що позивач не повернув відповідачу оригінал розписки, не заслуговують на увагу, оскільки, спростовуючи ці доводи, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивач, отримавши проценти за договором написав розписку від 07 листопада 2017 року, у якій зазначив, що зобов`язання боржника виконані. Ця розписка була написана при свідках, чого не заперечував позивач. Той факт, що розписка знаходиться у кредитора (позивача), і він після отримання останньої частини боргу її не знищив, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, свідчить про недобросовісність кредитора, який через два роки після отримання суми боргу за позикою звернувся до суду з цим позовом». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року г справі №723/304/16-ц (провадження ;14-360цс19) зазначено: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Саме тому, враховуючи наявність у ОСОБА_2 оригіналів розписок від 26.01.2019, від 28.12.2019 та від 04.01.2020 про отримання гр. ОСОБА_3 грошових коштів від ОСОБА_2 в розмірі 70 000,00 дол. США (на погашення заборгованості згідно зобов`язань за договорами позики, укаденими між позивачем та відповідачем), беручи до уваги недобросовісність ОСОБА_3 (щодо не повернення оригіналів боргових документів, а звернення із відповідними позовами до суду), висновки експертів почеркознавчих експертиз за № 84/20 від 07.09.2020 та за № 3773 від 31.08.2021, вбачається те, що ОСОБА_2 належним чином виконала взяті на себе зобов`язання перед ОСОБА_3 згідно договорів позики від 01.02.2017, від 20.04.2017, від 06.05.2017 та від 30.11.2018, а відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. З приводу нарахованих штрафних санкцій, вважає за необхідне вказати, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовіднопіення. в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передані майна виконати роботу, надані послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Разом з тим. відповідно до п. 7.1. Розділу 7 «Термін дії і припинення договору», термін дії даного договору починається з моменту передачі Позикодавцем Позичальникові суми позики й закінчується після виконання прийнятих на себе зобов`язань сторонами відповідно до умов договору. У свою чергу, згідно з п. 8.1. Розділу «Заключні положення», будь які зміни й доповнення до даного договору дійсні, за умови, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані сторонами або належно уповноваженими на те представниками сторін. Більше того, згідно ч. 1 та 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Натомість, ч. 1 ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що і договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Разом з тим, матеріали справи не містять письмових доказів про те, що сторонами ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) було внесено зміни чи доповнення до п. 7.1. Розділу 7 «Термін дії і припинення договору» до договорів позики від 01.02.2017, від 20.04.2017, від 06.05.2017 та від 30.11.2018. У свою чергу, власноручні розписки надані ОСОБА_2 на підтвердження отримання грошових коштів від ОСОБА_3 згідно укладених договорів позики від 01.02.2017, від 20.04.2017, від 06.05.2017 та від 30.11.2018 не є належною зміною або доповненням умов п. 7.1. Розділу 7 укладених договорів позики між Позивачем та Відповідачем в розумінні п. 8.1. Розділу 8 укладених Договорів та ст. 654 ЦК України. Натомість, пред`явлення письмових претензій ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 23.01.2020 відбулось після погашення ОСОБА_2 усієї заборгованості перед гр. ОСОБА_3 (останній платіж повернуто 04.01.2020), а відтак, строк на повернення грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за договорами позики від 01.02.2017, від 20.04.2017, від 06.05.2017 та від 30.11.2018 не порушено, в результаті чого ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягає до застосування у даних правовідносинах. Саме тому, виходячи із вищенаведеного, просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 у справі № 456/872/20 про стягнення коштів за договором позики відмовити повністю.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Медвідь В.О. позовні вимоги заперечив в повному обсязі та покликався на підстави та обставини, зазначені в процесуальних документах, поданих ним на адресу суду. Крім цього просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати за проведення експертного дослідження та експертизи, вказуючи на те, що відповідні документи про оплату таких ним долучено до матеріалів справи. В судовому засіданні також зазначає про те, що у кожної зі сторін на руках свої примірники договорів позики і представники позивача визнали факт написання розписки позивачем про отримання ним коштів від відповідача в сумі 5000 доларів США. Просить врахувати, що загальна сума отриманих в позику та повернутих коштів складає 70000 доларів США і вказаний факт визнали в судовому засіданні представники позивача, які в силу закону наділені повноваженнями визнання таких обставин, оскільки їхні ордери не містять відповідних обмежень у наданих їм повноваженнях. Також вказує на те, що експерт досліджувала ті документи, які визнає сторона позивача та просить суд врахувати висновки ВС, викладені у постанові від 29.12.2021, згідно яких наявність у позикодавця боргової розписки не завжди свідчить про факт невиконання боржником зобов`язання.

Допитана в судовому засіданні за клопотання представників позивача, експерт Савчук О.Ю. висновок №3773 від 31.08.2021 підтримала в повному обсязі та вказала про те, що підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані після рукописного запису «підпис:» розписки від 28.12.2019 на суму 45200 доларів, після рукописного запису «підпис:» розписки від 04.01.2020 на суму 19800 доларів СПІД та біля рукописного запису «Вітрів В.Д.» після основного тексту розписки від 26.01.2019 на суму 5000 доларів США, виконані ОСОБА_3 . При складанні вказаного висновку нею враховано правові приписи Закону України «про судову експертизу», Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз, затверджену наказом МЮУ від 08.10.1998 №53/5 та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз. Для проведення експертизи представником відповідача було надано розписки від 28.12.2019, від 04.01.2020, від 26.01.2019, а також умовно-вільні зразки підписів ОСОБА_3 , а саме: договори позики, укладені між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 20.04.2017, від 01.02.2017, від 06.05.2017, від 30.11.2018, претензії від імені ОСОБА_3 від 23.01.2020. Вказала також і на те, що Інструкція про призначення та проведення судових експертиз стосується форми висновку, а не його змісту. Зазначила, що до повноважень експерта не належить з`ясування питання достовірності наданих експерту документів, за достовірність таких несе відповідальність учасник, який є ініціатором проведення експертизи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.03.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с.19).

02.04.2020 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано клопотання про об`єднання справ в одне провадження (а.с.26).

26.05.2020, 02.06.2020 представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Гошовською Я.А. подано клопотання про виклик свідка ОСОБА_6 (а.с.44, 78). Під час судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 адвокат Гошовська Я.А. від клопотання про допит свідка відмовилася.

26.05.2020 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано відзив на позовну заяву (а.с.45-60).

02.06.2020 представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Гошовською Я.А. подано заяву про забезпечення позову (а.с.67-77).

10.06.2020 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано заперечення на заяву про забезпечення позову (а.с.82-83).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.06.2020 заяву представника позивача ОСОБА_3 адвоката Гошовської Я.А. про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на 78/100 частини будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 789 908 /сімсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісім/ грн., що належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.04.2011, зареєстрованого в реєстрі за №1077. У решті вимог заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с.85-86).

02.09.2020 представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Гошовською Я.А. подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.97-98). Під час судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 адвокат Гошовська Я.А. від клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовилася.

10.09.2020 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано клопотання про стягнення судових витрат за проведення експертизи в розмірі 13500,00 грн. (а.с.99-104).

10.09.2020 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано клопотання про долучення письмових доказів (а.с.105-120).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.09.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.122).

05.10.2020 представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Гошовською Я.А. подано клопотання про зупинення провадження в справі у зв`язку з смертю позивача ОСОБА_3 (а.с.126-127).

06.10.2020 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано клопотання, в якому представник не заперечив щодо зупинення провадження у справі (а.с.129).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.10.2020 провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики зупинено до залучення у справі правонаступника, після смерті позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.131).

07.06.2021 представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Гошовською Я.А. подано клопотання про відновлення провадження у справі (а.с.13-137).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2021 провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відновлено (а.с.139).

На вимогу суду від 06.08.2021, приватним нотаріусом Навальковською М.М. надіслано копію спадкової справи №49/2020, зареєстровану в реєстрі №368, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.145-177).

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.08.2021 замінено у цивільній справі № 456/873/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, позивача ОСОБА_3 на його процесуального правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.141).

09.09.2021, 14.09.2022 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано клопотання про стягнення судових витрат за проведення експертизи в розмірі 6177,96 грн. (а.с.178-182, 196-202).

09.09.2021 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано клопотання про долучення письмових доказів (а.с.183-188).

14.09.2021 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано клопотання про долучення письмових доказів (а.с.204-213).

07.10.2021 представником позивача ОСОБА_3 адвокатом Гошовською Я.А. подано клопотання про виклик свідка експерта Савчук О.Ю. (а.с.218).

25.01.2022 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Медвідь В.О. подано письмове пояснення по суті спору (а.с.240-249).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання експерта Савчук О.Ю. та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Згідно договору позики (між фізичними особами) від 06.05.2017, ОСОБА_3 (позикодавець) з одного боку, та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір, згідно з яким позикодавець передає позичальникові позику в сумі 540000 грн. (еквівалент 20000 доларів США), а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в договорі. Згідно п.2.1 позикодавець зобов`язаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 суму в строк до 06.05.2017. Розділом 3 договору передбачена відповідальність сторін, а розділом 6 передбачено порядок вирішення спорів, в тому числі в судовому порядку. Згідно п.7.1 договору термін дії даного договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору (а.с.9,53).

Згідно розписки ОСОБА_2 від 06.05.2017, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 від 25.11.1999, виданого Стрийським МВ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , в присутності ОСОБА_6 , паспорт НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 отримала 06.05.2017 від ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданого 21.12.1999 Стрийським МВ УМВ, адреса проживання: АДРЕСА_2 кошти в сумі 540000 грн., що згідно курсу на момент передачі коштів позикодавцем позичальнику становить еквівалент 20000 доларів США. Зобов`язалася вищевказану суму, а саме 20000 доларів США повернути ОСОБА_3 06.05.2019 за спільною згодою з позикодавцем (а.с.10,54).

23.01.2020 ОСОБА_3 надіслано ОСОБА_2 претензію, в якій повідомлено про те, що 01.02.2017 ОСОБА_2 було отримано від нього, ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 545000 грн. на підставі договору позики від 01.02.2017, що підтверджується розпискою від 01.02.2017. Вказано про те, що згідно боргової розписки, ОСОБА_2 повинна була повернути борг у розмірі 545000,00 грн. до 01.02.2019, однак вказане зобов`язання не виконала. Повідомив, що оригінал боргової розписки знаходиться у його розпорядженні. На підставі ст.ст.525, 526 ЦК України просив сплатити суму боргу в розмірі 545000 грн. через 5 днів з моменту отримання претензії та зазначив, що у випадку не сплати боргу, він змушений буде звернутися за захистом своїх прав до суду або о заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України (а.с.11). Вказану претензію ОСОБА_2 отримано особисто 25.01.2020, про що свідчить зворотне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.12,34-35).

31.01.2020 ОСОБА_2 надіслано ОСОБА_3 листа, згідно з яким ОСОБА_2 просить з метою врегулювання спору між ними, повернути боргові розписки за сплачені кошти згідно угоди на протязі 5 днів з дня отримання листа. У випадку неповернення таких, повідомляє, що відсотки нею сплачені не будуть. Крім того повідомляє про намір звернутися до поліції з питанням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189 КК України та ст.383 КК України (а.с.13,33).

Згідно договору позики (між фізичними особами) від 01.02.2017, ОСОБА_3 (позикодавець) з одного боку, та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір, згідно з яким позикодавець передає позичальникові позику в сумі 545000 грн. (еквівалент 20000 доларів США), а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в договорі. Згідно п.2.1 позикодавець зобов`язаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 суму в строк до 01.02.2017. Розділом 3 договору передбачена відповідальність сторін, а розділом 6 передбачено порядок вирішення спорів, в тому числі в судовому порядку. Згідно п.7.1 договору термін дії даного договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору (а.с.49).

Згідно розписки ОСОБА_2 від 01.02.2017, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 від 25.11.1999, виданого Стрийським МВ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , в присутності ОСОБА_6 , паспорт НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 отримала 01.02.2017 від ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданого 21.12.1999 Стрийським МВ УМВ, адреса проживання: АДРЕСА_2 кошти в сумі 545000 грн., що згідно курсу на момент передачі коштів позикодавцем позичальнику становить еквівалент 20000 доларів США. Зобов`язалася вищевказану суму, а саме 20000 доларів США повернути ОСОБА_3 01.02.2019 за спільною згодою з позикодавцем (а.с.50).

Згідно договору позики (між фізичними особами) від 20.04.2017, ОСОБА_3 (позикодавець) з одного боку, та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір, згідно з яким позикодавець передає позичальникові позику в сумі 270000 грн. (еквівалент 10000 доларів США), а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в договорі. Згідно п.2.1 позикодавець зобов`язаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 суму в строк до 20.04.2017. Розділом 3 договору передбачена відповідальність сторін, а розділом 6 передбачено порядок вирішення спорів, в тому числі в судовому порядку. Згідно п.7.1 договору термін дії даного договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору (а.с.51).

Згідно розписки ОСОБА_2 від 20.04.2017, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 від 25.11.1999, виданого Стрийським МВ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , в присутності ОСОБА_6 , паспорт НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 отримала 20.04.2017 від ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданого 21.12.1999 Стрийським МВ УМВ, адреса проживання: АДРЕСА_2 кошти в сумі 270000 грн., що згідно курсу на момент передачі коштів позикодавцем позичальнику становить еквівалент 10000 доларів США. Зобов`язалася вищевказану суму, а саме 10000 доларів США повернути ОСОБА_3 20.04.2019 за спільною згодою з позикодавцем (а.с.52).

Згідно договору позики (між фізичними особами) від 30.11.2018, ОСОБА_3 (позикодавець) з одного боку, та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір, згідно з яким позикодавець передає позичальникові позику в сумі 562000 грн. (еквівалент 20000 доларів США), а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в договорі. Згідно п.2.1 позикодавець зобов`язаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 суму в строк до 30.11.2018. Розділом 3 договору передбачена відповідальність сторін, а розділом 6 передбачено порядок вирішення спорів, в тому числі в судовому порядку. Згідно п.7.1 договору термін дії даного договору починається з моменту передачі позикодавцем позичальникові суми позики й закінчується після виконання прийнятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору (а.с.55).

Згідно розписки ОСОБА_2 від 30.11.2018, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 від 25.11.1999, виданого Стрийським МВ УМВС України у Львівській області, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , в присутності ОСОБА_6 , паспорт НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_4 отримала 30.11.2018 від ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданого 21.12.1999 Стрийським МВ УМВ, адреса проживання: АДРЕСА_2 кошти в сумі 562000 грн., що згідно курсу на момент передачі коштів позикодавцем позичальнику становить еквівалент 20000 доларів США. Зобов`язалася вищевказану суму, а саме 20000 доларів США повернути ОСОБА_3 28.02.2019 за спільною згодою з позикодавцем (а.с.56).

Згідно розписки ОСОБА_3 від 26.01.2019, ОСОБА_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 21.12.1999 Стрийським МВ УМВ, 26.01.2019 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 доларів США (еквівалентно 139000 грн.) часткового погашення кредитного договору на суму 20000 доларів США від 01.02.2017. Залишок по договору позики на день закінчення його терміну становить 15000 доларів США (а.с.57).

Згідно розписки, 28.12.2019 ОСОБА_2 повернула позтку за догвоорами від 17-18 р.р., а ОСОБА_3 отримав 45200 доларів США (а.с.58).

Згідно розписки, ОСОБА_2 04.01.2020 повернула позику, а ОСОБА_3 отримав 19800 доларів США (а.с.59).

Згідно висновку експерта №84/20 за результатами почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Медвідя Василя Осиповича, складеного 07 вересня 2020 року експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.В. (стаж експертної роботи 20 років), підписи від імені ОСОБА_3 , які містяться нижче тексту розписок від 26.01.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 5000 дол. США), від 28.12.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 45200 дол. США), від 04.01.2020 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 19800 дол. США), виконані однією особою (а.с.107-120).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 29 вересня 2020 Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №569 (а.с.127).

Згідно копії спадкової справи №49/2020, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2021, зареєстрованого в реєстрі за №368 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М.М., ОСОБА_1 став спадкоємцем майна ОСОБА_3 та успадкував Ѕ частини квартири АДРЕСА_5 (а.с.146-177).

Згідно висновку експерта №3773 за результатами проведення почеркознавчого дослідження, складеного 31.08.2021 експертом Науково-дослідного інституту судових експертиз Савчук О.Ю. (стаж експертної роботи 17 років), «Підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані після рукописного запису підпис:» розписки від 28.12.2019 на суму 45200 доларів, після рукописного запису «підпис:» розписки від 04.01.2020 на суму 19800 доларів СПІД та біля рукописного запису «Вітрів В.Д.» після основного тексту розписки від 26.01.2019 на суму 5000 доларів США, виконані ОСОБА_3 » (а.с.206-213).

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 464/3790/16-ц.

Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

В постановах Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі 6-1103цс16, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 18 вересня 2013 року №6-63цс13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Суд звертає увагу, що нормами права не передбачено, що поясненнями сторони та показами свідка може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики (висновок ВС у постанові від 18 липня 2018 року у справі №143/280/17 (провадження № 61-33033св18)).

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року (справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності їх визнання.

В судовому засіданні встановлено та не оспорюється представниками сторін факт укладення між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступних договорів позики: 1. договору позики (між фізичними особами) від 20.04.2017, згідно з яким ОСОБА_3 (позикодавець) з одного боку, та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір, згідно з яким позикодавець передає позичальникові позику в сумі 270000 грн. (еквівалент 10000 доларів США), а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в договорі. 2. договору позики (між фізичними особами) від 01.02.2017, згідно з яким ОСОБА_3 (позикодавець) з одного боку, та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір, згідно з яким позикодавець передає позичальникові позику в сумі 545000 грн. (еквівалент 20000 доларів США), а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в договорі. 3. договору позики (між фізичними особами) від 06.05.2017, згідно з яким ОСОБА_3 (позикодавець) з одного боку, та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір, згідно з яким позикодавець передає позичальникові позику в сумі 540000 грн. (еквівалент 20000 доларів США), а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в договорі. 4. договору позики (між фізичними особами) від 30.11.2018, згідно з яким ОСОБА_3 (позикодавець) з одного боку, та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір, згідно з яким позикодавець передає позичальникові позику в сумі 562000 грн. (еквівалент 20000 доларів США), а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначеному в договорі.

Представниками сторін визнається той факт, що ОСОБА_2 , в присутності ОСОБА_6 , отримала 20.04.2017 від ОСОБА_3 , кошти в сумі 270000 грн., що згідно курсу на момент передачі коштів позикодавцем позичальнику становить еквівалент 10000 доларів США. Зобов`язалася вищевказану суму, а саме 10000 доларів США повернути ОСОБА_3 20.04.2019 за спільною згодою з позикодавцем. Крім цього представниками сторін визнається той факт, що ОСОБА_2 , в присутності ОСОБА_6 , отримала 01.02.2017 від ОСОБА_3 , кошти в сумі 545000 грн., що згідно курсу на момент передачі коштів позикодавцем позичальнику становить еквівалент 20000 доларів США. Зобов`язалася вищевказану суму, а саме 20000 доларів США повернути ОСОБА_3 01.02.2019 за спільною згодою з позикодавцем. Також представниками сторін визнається, що ОСОБА_2 , в присутності ОСОБА_6 , отримала 06.05.2017 від ОСОБА_3 , кошти в сумі 540000 грн., що згідно курсу на момент передачі коштів позикодавцем позичальнику становить еквівалент 20000 доларів США. Зобов`язалася вищевказану суму, а саме 20000 доларів США повернути ОСОБА_3 06.05.2019 за спільною згодою з позикодавцем. Також не заперечується представниками сторін, що ОСОБА_2 , в присутності ОСОБА_6 , отримала 30.11.2018 від ОСОБА_3 , кошти в сумі 562000 грн., що згідно курсу на момент передачі коштів позикодавцем позичальнику становить еквівалент 20000 доларів США. Зобов`язалася вищевказану суму, а саме 20000 доларів США повернути ОСОБА_3 28.02.2019 за спільною згодою з позикодавцем.

При цьому суд звертає увагу, що предметом позовних вимог є договір позики від 06.05.2017 на суму 540000 грн., однак зважаючи на фактичні обставини справи та зміст правовідносин позики, які скалалися між стронами, суд вважає, що без з`ясуваня питання про загальну суму заборгованості та питання про повернення суми позики, з`ясувати питання про факт виконання боргових зобов`язань неможливо, оскільки долучені до матеріалів справи розписки не містять реквізитів договорів, на підставі яких вони були повернуті.

Однак суд заувжує, що відсутність таких реквізитів у розписках не свідчить про факт невиконання боргових зобов`язань і не впливає на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, складена власноруч ОСОБА_2 розписка на суму 540000 грн від 06.05.2017 підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 грошової суми та обов`язок її повернути.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 січня 2019 року при розгляді справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18), у якому зазначено, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

З наведеного вище вбачається, що між сторонами існували боргові зобов`язання на загальну суму 70000 доларів США, наведена обставина представниками сторін не заперечується.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 , представником позивача долучено претензію ОСОБА_3 від 23.01.2020 надіслану ОСОБА_2 , в якій повідомлено про те, що 01.02.2017 ОСОБА_2 було отримано від нього, ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 545000 грн. на підставі договору позики від 01.02.2017, що підтверджується розпискою від 01.02.2017. Вказано про те, що згідно боргової розписки, ОСОБА_2 повинна була повернути борг у розмірі 545000,00 грн. до 01.02.2019, однак вказане зобов`язання не виконала. Повідомив, що оригінал боргової розписки знаходиться у його розпорядженні. На підставі ст.ст.525, 526 ЦК України просив сплатити суму боргу в розмірі 545000 грн. через 5 днів з моменту отримання претензії та зазначив, що у випадку не сплати боргу, він змушений буде звернутися за захистом своїх прав до суду або о заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України (а.с.11). Вказану претензію ОСОБА_2 отримано особисто 25.01.2020, про що свідчить зворотне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

На спростування будь-яких боргових зобов`язань між сторонами на день розгляду справи в суді, представником відповідача адвокатом Медвідь В.О. подано суду: розписку ОСОБА_3 від 26.01.2019, згідно якої ОСОБА_3 , 26.01.2019 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 доларів США (еквівалентно 139000 грн.) в рахунок часткового погашення кредитного договору на суму 20000 доларів США від 01.02.2017. Залишок по договору позики на день закінчення його терміну становить 15000 доларів США; розписку від 28.12.2019, згідно якої ОСОБА_2 повернула позику за договорами від 17-18 р.р., а ОСОБА_3 отримав 45200 доларів США; розписку, згідно якої ОСОБА_2 04.01.2020 повернула позику, а ОСОБА_3 отримав 19800 доларів США; лист від 31.01.2020 ОСОБА_2 надісланого ОСОБА_3 , згідно з яким ОСОБА_2 просить з метою врегулювання спору між ними, повернути боргові розписки за сплачені кошти згідно угоди на протязі 5 днів з дня отримання листа. У випадку неповернення таких, повідомляє, що відсотки нею сплачені не будуть. Крім того повідомляє про намір звернутися до поліції з питанням про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189 КК України та ст.383 КК України.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 29 вересня 2020 Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №569.Згідно копії спадкової справи №49/2020, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2021, зареєстрованого в реєстрі за №368 приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М.М., ОСОБА_1 став спадкоємцем майна ОСОБА_3 та ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.08.2021 замінено у цивільній справі № 456/873/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, позивача ОСОБА_3 на його процесуального правонаступника ОСОБА_1 .

Законодавець як одну із засад (принципів) цивільного судочинства визначає змагальність сторін, що зумовлює обов`язок суду, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України.

Отже, суд зобов`язаний забезпечити дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, оскільки протилежне матиме наслідком порушення гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 адвокати Гошовська Я.А., Гошовська О.В. визнали факт написання ОСОБА_3 розписки від 26.01.2019, згідно якої ОСОБА_3 , 26.01.2019 отримав від ОСОБА_2 кошти в сумі 5000 доларів США (еквівалентно 139000 грн.) в рахунок часткового погашення кредитного договору на суму 20000 доларів США від 01.02.2017. Щодо інших розписок, долучених до матеріалів справи представником відповідача, вказали, що з таких невідомо, які саме кошти і за якими саме договорами були повернуті ОСОБА_2 ОСОБА_3 , а відтак не можуть бути належним доказом виконання боргових зобов`язань за договором позики від 20.04.2017.

Спростовуючи вказані доводи, суд звертає увагу на той факт, що сторонами не заперечується, що загальна сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 становила 70000 доларів США, і згідно розписок від 26.01.2019, 28.12.2019, 04.01.2020 була повернута ОСОБА_3 в повному обсязі.

Наведене стверджується, зокрема висновком експерта №84/20 за результатами почеркознавчого дослідження за заявою адвоката Медвідя Василя Осиповича, складеного 07 вересня 2020 року експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» Фраймович Л.В. (стаж експертної роботи 20 років), згідно з яким «підписи від імені ОСОБА_3 , які містяться нижче тексту розписок від 26.01.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 5000 дол. США), від 28.12.2019 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 45200 дол. США), від 04.01.2020 (про отримання гр. ОСОБА_3 від гр. ОСОБА_2 19800 дол. США), виконані однією особою»; висновком експерта №3773 за результатами проведення почеркознавчого дослідження, складеного 31.08.2021 експертом Науково-дослідного інституту судових експертиз Савчук О.Ю. (стаж експертної роботи 17 років), згідно з яким «Підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані після рукописного запису підпис:» розписки від 28.12.2019 на суму 45200 доларів, після рукописного запису «підпис:» розписки від 04.01.2020 на суму 19800 доларів СПІД та біля рукописного запису «Вітрів В.Д.» після основного тексту розписки від 26.01.2019 на суму 5000 доларів США, виконані ОСОБА_3 ».

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_7 висновок №3773 від 31.08.2021 підтримала в повному обсязі та вказала про те, що підписи від імені ОСОБА_3 , розташовані після рукописного запису «підпис:» розписки від 28.12.2019 на суму 45200 доларів, після рукописного запису «підпис:» розписки від 04.01.2020 на суму 19800 доларів СПІД та біля рукописного запису «Вітрів В.Д.» після основного тексту розписки від 26.01.2019 на суму 5000 доларів США, виконані ОСОБА_3 . При складанні вказаного висновку нею враховано правові приписи Закону України «про судову експертизу», Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз, затверджену наказом МЮУ від 08.10.1998 №53/5 та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз. Для проведення експертизи представником відповідача було надано розписки від 28.12.2019, від 04.01.2020, від 26.01.2019, а також умовно-вільні зразки підписів ОСОБА_3 , а саме: договори позики, укладені між сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 20.04.2017, від 01.02.2017, від 06.05.2017, від 30.11.2018, претензії від імені ОСОБА_3 від 23.01.2020. Вказала також і на те, що Інструкція про призначення та проведення судових експертиз стосується форми висновку, а не його змісту. Зазначила, що до повноважень експерта не належить з`ясування питання достовірності наданих експерту документів, за достовірність таких несе відповідальність учасник, який є ініціатором проведення експертизи.

При цьому суд зауважує, що для проведення експертизи експерту стороною відповідача було надано договори позики, складання яких сторонами не заперечується та розписки, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні і такі жодних сумнівів в суду не викликають.

Під час розгляду цієї справи, сторона позивача не надала належних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 не отримував коштів, вказаних у розписках і такі не складав та не підписував..

Згідно з абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

При цьому суд зауважує, що показаннями сторони та показами свідків не може доводитись факт виконання зобов`язання за договором. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-16630св19).

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 176/2967/13-ц (провадження № 61-41962св18) зробив висновок, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладання договору та змісту умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Від клопотання про допит свідка ОСОБА_6 , який був присутній при передачі коштів ОСОБА_3 ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_8 відмовилася. Сторони, як свідки, на підставі ст.92 ЦПК України в судовому засіданні не допитувалися.

Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц (провадження № 61-45859св18) зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13; від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Суд вважає, що в даному випадку наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, не свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, оскільки згідно долучених представником відповідача розписок про отримання ОСОБА_3 грошових коштів на загальну суму боргу 70000 доларів США свідчить про факт виконання ОСОБА_2 взятих на себе боргових зобов`язань, в тому числі і за договором позики від 06.05.2017.

При цьому суд застосовує висновки Верховного Суду, викладені у постанові в справі №148/1629/19 від 23.12.2021, згідно яких доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували, що позивач не повернув відповідачу оригінал розписки, не заслуговують на увагу, оскільки, спростовуючи ці доводи, апеляційний суд правильно виходив з того, що позивач, отримавши проценти за договором написав розписку, у якій зазначив, що зобов`язання боржника виконані. Ця розписка була написана при свідках, чого не заперечував позивач. Той факт, що розписка знаходиться у кредитора (позивача), і він після отримання останньої частини боргу її не знищив, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, свідчить про недобросовісність кредитора, який через два роки після отримання суми боргу за позикою звернувся до суду з цим позовом.

Підстави не повернення ОСОБА_3 ОСОБА_2 розписки від 06.05.2017 в судовому засіданні не вдалося встановити, однак наявність такої розписки в сторони позивача не впливає на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Суд бере до уваги доводи представника відповідача і приходить до висновку, що строк на повернення грошового зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 за договором позики від 06.05.2017 не порушено, в результаті чого ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягає до застосування у даних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А відтак, інші доводи представників сторін не аналізуються судом та не спростовуються, оскільки на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не впливають.

Правові висновки Верховного Суду, на які посилаються представники позивача мають відмінності від тих правовідносин, які є предметом розгляду вказаного позову, а відтак, до уваги судом не беруться.

У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Судові витрати.

У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають.

Підлягає до задоволення вимога представника відповідача адвоката Медвідь В.О. про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 витрат за проведення почеркознавчого дослідження №84/20 в розмірі 13500,00 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн. та витрат за проведення експертизи №3773 в розмірі 6177 (шість тисяч сто сімдесят сім) грн. 96 коп., оскільки така документально підтверджена долученими до справи доказами.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.06.2020 на 78/100 частини будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 789 908 /сімсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісім/ грн., що належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 12.04.2011, зареєстрованого в реєстрі за №1077.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 витрати за проведення почеркознавчого дослідження №84/20 в розмірі 13500,00 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн. та витрати за проведення експертизи №3773 в розмірі 6177 (шість тисяч сто сімдесят сім) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач:ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 ;

Представник позивача: адвокат Гошовська Яна Анатоліївна, місцезнаходження: АДРЕСА_7 ;

Представник позивача: адвокат Гошовська Олена Вікторівна, місцезнаходження: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_10 ;

Представник відповідача: адвокат Медвідь Василь Осипович, місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Стецька, 4

Головуючий суддя В.Л.Бучківська