Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

за участю секретаря судового засідання Вільчак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства «Ужгородське районне підприємство (бюро) технічної інвентаризації» та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» про визнання свідоцтва про право власності нерухоме майно недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до комунального підприємства «Ужгородське районне підприємство (бюро) технічної інвентаризації» та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» про визнання свідоцтва про право власності нерухоме майно недійсним.

Позовні вимоги мотивує тим, що 24 січня 1992 року вона будучи незаміжньою та працюючи в пожежній частині міста Чоп, через Чопську міську раду від Ужгородської дистанції Львівської залізниці, в цільовому порядку як ліквідатор аварії на ЧАЕС 2-ї категорії згідно ордеру №54 отримала однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що з моменту отримання зазначеної квартири і по цей час вона там постійно зареєстрована і проживає. Разом з нею у вказаній квартирі проживав її чоловік ОСОБА_2 , з яким 22 грудня 1992 року вона уклала шлюб.

Зазначає, що наприкінці 1998 року вона звернулася з письмово заявою до Ужгородського районного БТІ з проханням про приватизацію зазначеної квартири та у заяві вказала тільки себе, як майбутнього власника приватизованої квартири. Оскільки власником квартири до приватизації значилася Львівська залізниця, то позивач звернулася із заявою про приватизацію і до органу приватизації Львівської залізниці.

У відповідності до розпорядження органу приватизації Львівської залізниці за №24 від 04 березня 1999 року, таким прохання наймача ОСОБА_1 про передачу квартири за адресою АДРЕСА_1 , задоволено та передано таку у власність. В зазначеному розпорядженні вона була записана як єдиний власник.

05 березня 1999 року бюро приватизації Львівської залізниці було видано свідоцтво на право власності на житло, а саме на зазначену квартиру.

Позивач вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2011 шлюб між нею та її чоловіком ОСОБА_3 було розірвано, однак останній залишився проживати з нею у вищевказаному помешканні до його смерті.

Так, в силу важкої хвороби внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, наприкінці 2018 року вона вирішила скласти заповіт на ім`я своєї племінниці, однак під час збору документів для заповіту виявилося, що її колишній чоловік ОСОБА_3 зазначений як співвласник квартири.

З метою з`ясування цієї обставини, вона звернулася до відповідача з проханням надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для приватизації належної їй квартири, а також причини внесення ОСОБА_3 як співвласника квартири.

Наголошує, що після вивчення документів нею було встановлено, що її чоловік 08 лютого 1998 року без її відома, зловживаючи довірою про наміри приватизації квартири, таємно, від її імені подав замовлення №т.193 до Ужгородського райдержпідприємства техінветаризації про обстеження з метою приватизації квартири, заповнивши власноруч замовлення та підробивши її підпис.

Після виготовлення технічного паспорту на приватизацію квартири отримав його, підробивши повторно підпис від її імені. Таким чином, при візуальному огляді справи №631 про приватизацію квартири АДРЕСА_2 , яка знаходиться на зберіганні у відповідача, чітко видно, що прізвище ОСОБА_3 дописано, а на самій справі зазначено, що вона взагалі розпочата в 1997 році. Аналогічно дописано іншою особою прізвище ОСОБА_3 і на технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна.

За таких підстав, вважає своє право власності на квартиру порушеним, яке підлягає відновленню в судовому порядку, а тому просить суд Свідоцтво про право власності на житло, квартиру АДРЕСА_2 , видане бюро приватизації Ужгородської дистанції цивільних споруд Львівської залізниці 05 березня 1999 року скасувати.

Позивач не скористалася правом на участь у судовому засіданні та її представник ОСОБА_4 подав заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник КП «Ужгородське районне підприємство (бюро) технічної інвентаризації» та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та представник АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, заяв, клопотань чи заперечень на позов не подавали.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

З оглянутої копії Свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1999 судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить гр. ОСОБА_1 , 1959 року народження та ОСОБА_3 , 1950 року народження.

Вказане Свідоцтво було видане на підставі розпорядження органу приватизації Львівської залізниці згідно заяви наймача ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що для приватизації квартири АДРЕСА_2 була заведена інвентаризаційної справи № 631, матеріали якої були надані суду на виконання ухвали від 18.09.2020 комунальним підприємством «Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації нерухомого майна» та оглянуті судом.

Так, у матеріалах інвентаризаційної справи №631, з-поміж інших документів, міститься замовлення №т.193, складене від імені ОСОБА_1 та підписане, свідоцтво про право власності на житло від 05.03.1999 з відміткою про отримання та підписом без розшифрування ініціалів, а також замовлення №221 для обстеження будинку для виготовлення технічного паспорту з метою отримання права власності у судовому порядку, складене від імені ОСОБА_1 та підписане.

Суд констатує, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2021 у межах даної цивільної справи призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Закарпатського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, з поставленням на її вирішення відповідних запитань.

З дослідженого Висновку експерта №СЕ-19/107-21/9258-ПЧ від 06.12.2021 встановлено, що рукописні записи на замовленні №т.193, підпис у графі «підпис власника», а також рукописний текст на зворотній стороні замовлення №т.193, що знаходиться у матеріалах інвентаризаційної справи №631, виконані не громадянкою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Також рукописний текст «Отримала» та підпис на зворотній стороні Свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1999, що знаходиться у матеріалах інвентаризаційної справи №631, виконані не громадянкою ОСОБА_1 , а іншою особою.

Згідно Висновку експерта №СЕ-19/107-21/9258-ПЧ від 06.12.2021 тільки рукописний текст у замовленні №221, підпис у графі «підпис власника», рукописний текст та підпис у графі «підпис» на зворотній стороні замовлення №221 інвентаризаційної справи №631, виконані громадянкою ОСОБА_1 .

Сторонами під час розгляду справи не спростовувався зазначений висновок, не надавались доводи щодо його необґрунтованості, не заявлялись жодні клопотання щодо допиту експерта, призначення додаткової чи повторної експертизи, за наслідком чого суд приймає вказаний висновок в якості належного і допустимого доказу по справі.

Таким чином, суд приймає до уваги твердження позивача про те, що окремі документи для приватизації квартири за адресою АДРЕСА_1 , зокрема, замовлення № т.193, нею не подавалось, а також відповідно Свідоцтво про право власності на житло від 05.03.1999 нею отримано власноручно не було, що підтверджується висновком експерта.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи судом було встановлено, що замовлення на обстеження будинку для приватизації №т.193 гр. ОСОБА_1 не подавалось та відповідно Свідоцтво про право власності на житло від 05.03.1999 нею особисто не отримувалось, що підтверджується Висновком експерта №СЕ-19/107-21/9258-ПЧ від 06.12.2021, то воно підлягає скасуванню.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та такі його доводи не були спростовані належними та допустимими доказами відповідачів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Керуючись ст. 182 ЦК України, ст. ст.12, 13, 76-81, 89, 127, 141, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального підприємства «Ужгородське районне підприємство (бюро) технічної інвентаризації» та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» про визнання свідоцтва про право власності нерухоме майно недійсним - задовольнити.

Скасувати Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_2 , видане бюро приватизації Ужгородської дистанції цивільних споруд Львівської залізниці від 05.03.1999 року.

Стягнути на користь держави з комунального підприємства «Ужгородське районне підприємство (бюро) технічної інвентаризації» та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та АТ «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» судовий збір у розмірі по 384.2 (триста вісімдесят чотири грн. двадцять коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Т.Р. Деметрадзе