Справа № 175/3637/21
Провадження № 2/175/1084/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Новік Л.М.,

за участю секретаря - Гонта С.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про надання додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Слобожанської селищної ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що в неї ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько- ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, який розташовано на земельній ділянці площею 0,13 га за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначені об`єкти нерухомості належали померлому на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 16.10.1990 року, яке видано на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Дніпропетровської райради народних депутатів №163/6 від 29.06.1990 року та на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 23.04.1998 року. Заповіту ОСОБА_4 не залишав.

Спадкоємцями за законом першої черги є позивач, її сестра ОСОБА_2 , мати (дружина померлого) ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті батька сестра з заявою про отримання Свідоцтва про право на спадщину не зверталась, оскільки вона не має наміру успадковувати вищевказані об`єкти нерухомості.

У липні позивач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, але постановою нотаріуса від 31.07.2021 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до пунктів 3.13, 3.15, 3.16, 4.14 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), у позивача відсутні докази фактичного прийняття спадщини.

Позивач не звернулась з заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця і не була зареєстрована разом з померлим за однією адресою на день його смерті. ОСОБА_1 вважає, що суд має правові підстави вважати, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини за поважних причин, тому що вона тривалий час з 07.05.2021 року по 31.05.2021 року тяжко хворіла та її захворювання перешкоджало їй пересуватися, що підтверджується довідкою з медичної установи.

За таких обставин, позивач просить постановити рішення, яким визначити причину пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 - поважною, визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини терміном у один місяць.

Позивач подав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих суду причин.

Третя особа ОСОБА_2 не з`явилась до суду, але раніше, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Згідно з положеннями статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 статті 1218 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (стаття 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Частина 1 статті 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

В той же час згідно з положеннями ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

01.08.2020 року відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , актовий запис про смерть №32 від 03.08.2020 року, померла ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_3 , згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 09.12.1988 року.

Як встановлено судом ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вбачається з копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , актовий запис про смерть №3109 від 01.12.2020 року.

Як вбачається з копій свідоцтв про народження серія НОМЕР_4 та НОМЕР_5 ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

06.07.2022 року до Приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Ларисі Леонідівні надійшла заява про прийняття спадщини від ОСОБА_1 .

31.07.2022 року Приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Ларисою Леонідівною винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до пунктів 3.13, 3.15, 3.16, 4.14 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№296/5 від 22.02.2012 року), у позивача відсутні докази фактичного прийняття спадщини, а також з огляду на те, що ОСОБА_1 не подавала заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця.

До матеріалів справи позивач надала справку з Центру первинної медико-санітарної допомоги Слобожанської селищної ради про те, що вона знаходилась на амбулаторному лікуванні з 07.05.2021 року по 31.05.2021 року з діагнозом забій правого гомілковостопного суглоба, розтягнення м`язу, переломом 5го пальця правої стопи, тріщина кісток правої стопи.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 роз`яснює, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У позові позивач зазначає, що своєчасно спадщину не прийняла через те, що перебувала на лікуванні з 07.05.2021 року по 31.05.2021, але доводи позивача суд вважає не достатньо переконливими щоб визнати їх поважною причиною пропуску строків на прийняття спадщини, адже спадщина відкрилась в день смерті батька позивача, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто у позивача фактично було п`ять повних місяців на вступ у спадщину. Інших доказів, які б підтвердили неможливість вступу у спадщину, позивачем не надавалось.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та 14 вересня 2016 року (справа № 755/7357/15-ц).

Наведені позивачем причини пропуску строку на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не є поважними, оскільки позивачем було доведено, що тільки в травні місяці вона тяжко хворіла і фізично не могла подати заяву про прийняття спадщини, жодних підтверджень чому позивач не подала вищезазначену заяву в інший час, суду надано не було. Також суд звертає увагу, що позивач подав заяву про прийняття спадщини через майже 2 місяці після закінчення свого амбулаторного лікування, а не одразу після одужання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наведені позивачем причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини не є поважними, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1216-1218, 1220, 1258, 1261, 1268-1270, 1272, 1277 ЦК України, ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради, треті особи: ОСОБА_2 , Приватний нотаріус Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про надання додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік