КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3842/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Київ

Справа № 759/21520/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року, постановлену у складі судді Ул`яновської О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року виправлено описку в мотивувальній та резолютивній частині ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначено другим відповідачем у справі ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, якою по суті змінив предмет і підстави позову, зазначивши про необхідність стягнення частини боргу за двома договорами позики іноземної валюти з подружжя, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Разом з тим, цивільним процесуальним законом не передбачено поняття «уточнення позовних вимог». Копію заяви про уточнення позовних вимог відповідач ОСОБА_1 та її представник не отримували.

Суд, всупереч вимог ч. 5 ст. 49 ЦПК України прийняв подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог до розгляду, порушивши приписи ст. 269 ЦПК України, змінив зміст ухвали про відкриття провадження від 17.12.2020 р., зазначивши другим відповідачем у справі ОСОБА_1 , що у розумінні статті 269 ЦПК України не може вважатися опискою чи арифметичною помилкою.

Одночасно місцевий суд в ухвалі про відкриття провадження від 17.12.2020 р. не залучив до участі у справі відповідача-2, всупереч вимог ч. 2 ст. 187 ЦПК України не надав строк для подання відповідачем-2 відзиву на позов, чим порушив принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, передбачені ст.ст. 12-13 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

За змістом ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

08 грудня 2020 року ОСОБА_3 подав заяву про уточнення позовних вимог, зазначивши (залучивши) другого відповідача - ОСОБА_1 , та просив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача частину боргу у розмірі 100 000 грн. за договором позики доларів США та стягнути солідарно з відповідачів частину боргу у розмірі 100 000 грн. за договором позики євро.

16 грудня 2020 року ОСОБА_3 подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2021 року виправлено описку в мотивувальній та резолютивній частині ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Зазначено другим відповідачем у справі ОСОБА_1 .

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 17 грудня 2020 року про відкриття провадження судом було допущено описку, а саме - не зазначено відповідача ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Заява про внесення виправлень розглядається протягом десяти днів після її надходження.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо.

Вказаний висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року по справі № 369/8367/16-ц (провадження № 61-10808св18), в якій окремо зауважено, що суд не має права змінювати зміст судового рішення.

За змістом ст. 269 ЦПК України та вище приведеної постанови Верховного Суду виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер.

Зважаючи на викладене, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом при постановленні ухвали про відкриття провадження було допущено описку, яка полягає в незазначенні в ухвалі суду про відкриття провадження другого відповідача - ОСОБА_1 , яка позивачем вказана у заяві про уточнення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, висновків суду не спростовують, оскільки належність відповідача може бути з`ясовано лише при розгляді справи по суті.

Так, у статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника відповідача - ОСОБА_2 щодо неналежності відповідача ОСОБА_1 , висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки питання, чи подано позов до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, вирішується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Встановлено, що до вирішення питання про відкриття провадження ОСОБА_3 подав заяву про уточнення позовних вимог, зазначивши (залучивши) другого відповідача - ОСОБА_1 . Відповідно до позовних вимог ОСОБА_3 , він просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача частину боргу у розмірі 100 000 грн. за договором позики доларів США та стягнути солідарно з відповідачів частину боргу у розмірі 100 000 грн. за договором позики євро.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п.2 ч.2, ч.3 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають, оскільки до відкриття провадження у даній справі позивач ОСОБА_3 визначив, що позовні вимоги він пред`являє до двох відповідачів та заборгованість просить стягнути з них солідарно. Відповідно суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження мав зазначити обох відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Встановивши, що в ухвалі про відкриття провадження склад учасників справи не відповідає визначеному позивачем у позовній заяві, оскільки помилково не зазначено другого відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність внесення виправлень в ухвалу від 17 грудня 2020 року.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.