Справа № 184/536/22
Номер провадження 2/184/251/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судового засідання Попівніч Н.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Покров в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу належить вказаний житловий будинок. Таким чином, відповідач є колишнім співвласником будинку. Відповідно до п.12 договору купівлі-продажу він зобов`язався знятися з місця реєстраційного обліку, однак до сьогоднішнього дня він не виконав умови договору. Сам факт реєстрації відповідача у будинку позивача, порушує її права як власника та створює відповідні незручності, зокрема, державна виконавча служба може накласти арешт на майно позивача, що знаходиться в житловому будинку внаслідок боргів відповідача з тієї підстави, що його постійне місце зареєстровано в даному будинку. Оскільки відповідач не має наміру добровільно знятися з реєстрації, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутністю, за участю її законного представника ОСОБА_3 , з якою вона уклала письмовий договір про надання правової допомоги. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Крім того, вказала, що вона уклала з ОСОБА_1 письмовий договір про надання правової допомоги від 20.02.2022р., тобто перед тим як вона поїхала до Болгарії, до суду подавала позовну заяву також вона як повноважний представник ОСОБА_1 . Крім того, вказала, що відповідач не подарував позивачу Ѕ частину житлового будинку, а продав за 88 870,00 грн. На підтвердження того, що у позивача була вказана грошова сума для купівлі будинку надала копію рішення виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області №179 від 31.03.2004 року «Про продаж Ѕ частини квартири від імені неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » та №287 від 22.07.20015р. «Про дозвіл на продаж квартири по АДРЕСА_2 від імені неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », копію рішення виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області від 23.08.2006 року «Про дозвіл на продаж Ѕ частини будинку АДРЕСА_3 від імені неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » та копію договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 . Крім того, вказує на те, що відповідач не оспорював договір купівлі-продажу від 23.11.2021р. і не звертався до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу не дійсним.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав з огляду на заперечення викладені у відзиві-клопотанні. Так, як вбачається із відзиву-клопотання, відповідач вказує на те, що будинок АДРЕСА_1 був зареєстрований на нього та доньку ОСОБА_5 . Кожному з них належало по 1/2 частині вказаного житлового будинку. 23.11.2021р. за проханням дружини ОСОБА_6 позивач підписав нотаріальний договір купівлі-продажу, згідно якого він нібито-то продав доньці ОСОБА_7 за 88 870,00 грн. належну йому свою Ѕ частину будинку. Однак, позивач грошові кошти від доньки не отримував, а навпаки ще й сам сплачував послуги нотаріуса. Крім того, в договорі було вказано, що він мав знятися з реєстрації в даному будинку, хоча про це не було розмови взагалі. Після цього, в грудні 2021р. дружина стала створювати для відповідача неможливі умови для спільного проживання та провокувала на скандал. Для того щоб якось заспокоїти свою дружину, відповідач запропонував їй пожити окремо один від одного. Потім відповідачу стало відомо, що дружина подала до суду позов про розірвання шлюбу. Згодом дізнався, що дружина подала до суду позов про поділ спільно нажитого майна. 05.03.2022р. донька ОСОБА_1 разом з дитиною та чоловіком, у зв`язку з воєнним станом в державі, виїхали до Болгарії, де перебувають до теперішнього часу. При спілкуванні з донькою, вона ніколи не казала відповідачу про те, щоб він знявся з місця реєстрації у будинку, оскільки знала за яких обставин було оформлено право власності на будинок. Крім того, в телефонному режимі донька повідомила, що вона жодних претензій щодо того, що батько зареєстрований в будинку не має, ніякого позову до суду вона не готувала та нотаріальної довіреності на представлення її інтересів нікого не уповноважувала та вважає, що замість неї до суду звернулася її матір ОСОБА_6 .

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні вказує на те, що ОСОБА_1 виїхала до Болгарії 05.03.2022р., тоді як позов було надано до суду 11.04.2022р. Таким чином, ОСОБА_1 не могла підписати та скерувати позов від свого імені, оскільки на той час вона вже перебувала у Болгарії.

У свою чергу, представник позивача надала відповідь на відзив, згідно якого вказала, що 23.11.2021р. за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу відповідач продав, а покупець купила належну йому на праві власності Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частку земельної ділянки, що була надана для будівництва та обслуговування даного житлового будинку за 88 870,00 грн. Відповідно до п.3 даного договору відповідач отримав від покупця повністю усю суму в розмірі 88 870,00 грн. Крім того, відповідно до п.12 вказаного договору відповідач зобов`язався знятися з реєстраційного обліку х житлового будинку та передати покупцю ключі від нього. Однак, відповідач протягом вже 6 місяців не виконав взяті на себе зобов`язання. Крім того, відповідач продовжує користуватися проданою земельною ділянкою та житловим будинком і надалі збирається продовжувати це користування. У відсутність позивача, як власника нерухомого майна, відповідач вивіз різні металеві конструкції з надвірних споруд, посилаючись на те, що він може користуватися усім майном до тих пір поки він зареєстрований у даному будинку. Мати позивачки ОСОБА_6 за дорученням позивачки неодноразово просила відповідача знятися з реєстрації в житловому будинку та припинив свої незаконні дії, однак відповідач продовжував вчиняти неправомірні дії. Внаслідок чого ОСОБА_6 доводилося викликати поліцію. У відповідь на це відповідач заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з ЄРДР про відкриття кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України. Крім того, відповідач 23.05.2022р. незаконно заволодів майном рідного дяді позивача ОСОБА_8 . За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження за ч.4 ст.185 КК України. Також, вказує на те, що відповідач виїхав з житлового будинку та вивіз всі свої речі, однак періодично у відсутність позивачки та її матері, він навідується та кожен раз щось вивозить з подвір`я. Крім того, вказує на те, що 20.02.2022р. у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем свого зобов`язання, оскільки позивач мала намір виїхати за межі країни для лікування свої дитини, позивач уклала письмовий договір про правову допомогу щодо оформлення її позовних вимог до відповідача з приводу усунення перешкод в користуванні її нерухомістю у разі потреби.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вказує на те,що ОСОБА_1 не зверталася до суду з даним позовом та не підписувала його, замість неї це зробила стороння особа, а саме ОСОБА_6 , а тому просить суд залишити вказану позовну заяву без руху. Крім того, просить визнати явку позивача ОСОБА_1 обов`язковою та просить призначити експертизу. Також вказує на те, що у спірному будинку зареєстровані окрім нього ще його дружина ОСОБА_6 , яка не побажала зніматися з реєстрації, не допускає його до будинку, чинить перешкоди в користуванні ним будинком, не допускає його до будинку, споруд та земельної ділянки.

Суд, вислухавши доводи сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Як встановлено в судовому засіданні, житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві приватної спільної часткової власності у розмірі Ѕ частини ОСОБА_5 та у розмірі Ѕ частини ОСОБА_2 .

Наведене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.2021 року ОСОБА_2 передав у власність (продав) належну йому, а ОСОБА_1 прийняла у власність (купила) Ѕ частку приватизованої земельної ділянки розміром 0,1000 га, надану у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :01:040:0029 та Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.2021 року належить житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до п.12 договору купівлі-продажу від 23.11.2021 року ОСОБА_2 зобов`язався звільнити Ѕ частку земельної ділянки та Ѕ частку житлового будинку з надвірними спорудами від речей, вилучити ключі від житлового будинку в осіб, які їх мали, виписати всіх зареєстрованих осіб та передати Ѕ частку земельної ділянки та Ѕ частку житлового будинку з надвірними спорудами покупцю.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою - АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що вона придбала у відповідача належну йому Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідно до умов вказаного договору, відповідач зобов`язався знятися з реєстраційного обліку та передати позивачу ключі від нього, однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав та з реєстрації в будинку не знявся.

Наведене також підтверджується допитаною в судовому засіданні свідком ОСОБА_6 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила, що вона є колишньою дружиною відповідача. Вказує на те, що ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 належну йому Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 . Крім того, зобов`язався знятися з реєстрації. Також, відповідач не проживає та вивіз всі свої речі з будинку АДРЕСА_1 . Разом з тим, у відсутність позивача та її відсутність, відповідач ОСОБА_2 приїжджає до будинку та кожного разу щось вивозить з подвір`я. Крім того, до теперішнього часу він з реєстрації в будинку не знявся та не збирається цього добровільно робити. Окрім цього, періодично вчиняє з нею сварки та бійки.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, статтею 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно до ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців».

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку».

Факт не проживання відповідачем ОСОБА_2 за адресою по АДРЕСА_1 підтверджується самим відповідачем ОСОБА_2 .

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 посилаються на те, що у вказаному житловому будинку зберігаються власні речі відповідача, а також на те, що відповідач при укладенні письмового договору купівлі-продажу не отримував від доньки грошових коштів. Він вважав, що і надалі буде проживати у вказаному житловому будинку, однак дружина відповідача ОСОБА_6 навмисно створює ОСОБА_2 неможливі для спільного проживання умови та змушує його покинути будинок.

На підтвердження вказаного надають талон-повідомлення єдиного обліку №2573 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, згідно якого вбачається, що 28.04.2022р. о 09:24 год. надійшло повідомлення по телефону до РУ про те, що 28.04.2022р. о 09:22 год. за адресою: АДРЕСА_1 батько заявниці ОСОБА_2 приїхав до колишньої дружини ОСОБА_6 яка не пускає його до хати та не віддає останньому його речі. Заявник: ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавленні права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Щодо твердження відповідача про те, що він при укладанні договору купівлі-продажу не отримував від покупця грошових коштів, суд відноситься критично, оскільки вважає цей факт не доведеним. Крім того, відповідач не звертався до суду з позовом про визнання договору недійсним.

Також, наведене спростовується п.3 договору купівлі-продажу, вірність якого відповідач засвідчив особистим підписом, згідно якого вбачається, що відповідач отримав від покупця повністю усю суму в розмірі 88 870,00 грн.

Щодо твердження відповідача про те, що між сторонами не йшла мова про зняття його з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , суд також відноситься критично, з огляду на те, що дана умова була письмово обумовлена в договорі купівлі-продажу, який у свою чергу, був засвідчений особистими підписами сторін.

Щодо твердження представника відповідача про те, що позовна заява була підписана не позивачем ОСОБА_1 , а іншою особою, оскільки на час звернення до суду з даним позовом позивач перебувала поза межами України, слід вказати наступне.

Відповідно до ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Так, у відповідності до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч.2 ст..64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається із матеріалів справи, 20.02.2022р. між адвокатом Шавровою Н.М. та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання правових послуг, таким чином адвокат Шаврова Н.М. представляє інтереси та діє від імені позивача ОСОБА_1 .

Наведене також підтверджується ордером адвоката та копією свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 76, 81, 263, 265, 280-289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 18.08.2022 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду А. М. Коваль