Провадження № 22-ц/4808/82/22
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Максимів Ю.В.

за участі представника позивача адвоката Рокетської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2021 року в складі судді Бородовського С.О., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк«ПриватБанк» звернулось до суду з позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 15 листопада 2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з « Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. А також підтвердив той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, відповідно до статті 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. На підставі договору надання банківських послуг, банком було відкрито ОСОБА_1 картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 49 500,00 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 16 вересня 2020 року виникла заборгованість в сумі 78 172,94 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 51 208,23 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в сумі 14626,55 грн та пені в сумі 12 338,16 грн.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, товариство просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 15 листопада 2012 року в розмірі 65 834,78 грн, з яких 51 208,23 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 51 208,23 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14 626,55 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, а також понесені судові витрати.

У письмових поясненнях відповідач вказував, що в анкеті-заяві не зазначено строку дії картки та інших істотних умов, які є обов`язковими при укладенні кредитного договору, а також відомостей про бажання отримання будь-якої кредитної чи іншої банківської картки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 65 834,78 грн та 2 102,00 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів та розрахунку на спростування вимог позивача відповідач суду не надав. При цьому позивач подав суду фототаблицю із зображенням обставин отримання відповідачем картки для отримання банківських послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є особою, яка відповідно до Указу Президента України №15/2015 від 14 січня 2015 року була призвана на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. В подальшому він перебував на військовій службі по контракту. В період з 13 листопада 2015 року по 23 жовтня 2016 року, з 04 червня 2017 року по 10 вересня 2017 року та з 27 вересня 2017 року по 19 січня 2018 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції. А отже, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій. Проте позивач безпідставно нараховував йому до сплати пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання по поверненню тіла кредиту та відсотки на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України та отриманні від нього кошти для погашення тіла кредиту направляв на погашення заборгованості по пені та відсотках.

Також вказує, що копію посвідчення учасника бойових дій, та інші документи він надав заступнику начальника відділу правопросвітництва та надання безплатної правової допомоги Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 , яка на підставі довіреності представляла його інтереси в суді. Однак така не направила їх до суду першої інстанції з невідомих причин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» покликається на те, що оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими. Звертає увагу суду на те, що відповідач не звертався до банку із заявою про звільнення від сплати штрафних санкцій, пені і процентів по кредиту та не подавав документи, які підтверджують статус військовослужбовця. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2021 року без змін.

У засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Рокетська С.В. доводів скарги не визнала покликаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. З урахуванням положень частини другої статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 15 листопада 2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13).

При цьому погодився, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що ознайомлений і згідний з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, наданими йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до довідки банку відповідачу в межах підписаного кредитного договору №б/н видано 15 листопада 2012 року кредитку картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 03/16 року, 05 липня 2016 року картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 05/18, 12 квітня 2018 року картку № НОМЕР_3 з терміном дії до 05/21, а 05 березня 2019 року картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 10/22 (а.с. 12).

За змістом довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) останньому 15 листопада 2012 року було здійснено старт карткового рахунку по картці № НОМЕР_1 . 05 серпня 2016 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 8 000,00 грн, який 17 серпня 2017 року збільшено до 32000,00 грн, 03 листопада 2017 року - до 41 000,00 грн, 28 березня 2018 року - до 49 500,00 грн. 16 квітня 2018 року кредитний ліміт зменшено до 1 500,00 грн, цього ж дня такий збільшено до 53 220 грн, а 18 липня 2018 року зменшено до 0,00 грн (а.с. 11).

Відповідно до виписки за договором відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснював платежі, поповнював карту, тощо.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 16 вересня 2020 року складає 65 834,78 грн. З них, 51 208,23 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 51 208,23 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14 626,55 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України (а.с.5-10, 74-79). При цьому за змістом розрахунку відсотки на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України нараховано за період з 01 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року у розмірі 84 %.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав доказів на спростування доводів позивача.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 цього кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у вказаному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. А отже, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 1054 ЦК України до обов`язків позичальника за кредитним договором входить повернення одержаних коштів та сплата платежів, встановлених як винагорода кредитора за надання цих коштів, зокрема, відсотків за користування кредитом.

З`ясовано, що анкета - заява від 15 листопада 2012 року, яка підписана сторонами, містить лише анкетні дані позичальника, контактну інформацію. Будь-які умови договору про встановлення кредитного ліміту, розмір процентної ставки, строк виконання зобов`язання не зазначені. Відсутні у ній і умови договору про відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання, відповідно до вимог частини 2 статті 625 ЦПК України.

Долучені до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» позичальником не підписані.

Водночас, із виписки за картковим рахунком та розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору.

Згідно розрахунку, наданого банком, який не спростовувався відповідачем, заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 51 208,23 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повністю не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з боржника заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 51 208,23 грн.

В той же час, колегія суддів не може погодитьсь із висновком суду про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, з огляду на таке.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, вказав, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно пункту 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про те, що відповідач ознайомився зі вказаним пунктом Умов та правил надання банківських послуг та що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

Крім того, необхідно зауважити, що в редакції Умов та Правил надання банківських послуг, наявних в матеріалах справи, пункт 2.1.1.2.12. відсутній.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та помилково стягнув з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, які передбачені п. 2.1.1.2.12 Умов надання банківських послуг в редакції, що почала діяти з 01 березня 2019 року.

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає, що рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 14 626,55 грн. В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2021 року в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні вимог акціонерного товариства комерційний банк«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 14 626,55 грн відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді І.О. Максюта

В.Д. Фединяк