Дата документу 27.07.2022
Справа № 501/470/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідачів

1 Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)

2 ОСОБА_2

третя особа на стороні відповідача: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інесса Миколаївна

предмет та підстави позову: про визнання незаконними дій, визнання незаконними та скасування постанови й акта про передачу майна стягувачу

учасники справи:

представник позивача адвокат Кобилянський М.Ю.

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бобровник Д.О. 31.01.2022 звернувся до суду з позовом про визнання незаконними дій, визнання незаконними та скасування постанови й акта про передачу майна стягувачу, згідно якого просить суд:

- визнати дії головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашиної Катерини Юріївни, які полягають в передачі майна: житлового будинку, загальною площею 243,40 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , незаконними;

- скасувати Акт головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кашиної Катерини Юріївни про передачу майна стягувачу, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в рахунок погашення боргу, затверджений 28 серпня 2021 року начальником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса);

- скасувати постанову ВП №59402669 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесену 28.08.2021 начальником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житловий будинок, загальною площею 243,40 кв.м, та земельну ділянку площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , видане 25.01.2022 приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інессою Миколаївною, зареєстроване в реєстрі за №132;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інесси Миколаївни, яка виконує функції державного реєстратора, індексний номер: 63050412 від 25.01.2022, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на житловий будинок, загальною площею 243,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інесси Миколаївни, яка виконує функції державного реєстратора, індексний номер: 63050412 від 25.01.2022, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на земельну ділянку площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100;

- припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на житловий будинок, загальною площею 243,40 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, та земельну ділянку площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- стягнути солідарно з відповідачів: Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, адреса: 68004, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, 21) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, понесені ним у зв`язку із розглядом справи.

Позов обґрунтований тим, що 04.03.2019 Іллічівським міським судом Одеської області ухвалене заочне рішення по справі №501/3888/18 за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок загибелі малолітнього сина, ОСОБА_3 , згідно якого суд стягнув з позивача на користь відповідача 28448,01 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1921,00 грн. судовий збір на користь держави.

Іллічівським міським судом Одеської області з метою примусового виконання рішення від 04.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації майнової та моральної шкоди 04.04.2019 виданий виконавчий лист, на підставі якого 24.06.2019 головним державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коцько С.М. відкрите виконавче провадження ВП №59402669.

ОСОБА_2 25.01.2022 на підставі постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесеної 28.08.2021 начальником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та Акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 28.08.2021 набула право власності на житловий будинок, загальною площею 243,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, та земельну ділянку площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100.

Позивач стверджує, що на підтвердження права власності на житловий будинок та земельну ділянку приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. відповідачу 25.01.2022 видане свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №132.

Цього ж дня приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інессою Миколаївною здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на зазначені об`єкти нерухомого майна.

Майно, зазначене в свідоцтві від 25.01.2022 раніше належало на праві власності ОСОБА_1 , вилучено у нього без його волі та відома Чорноморським ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) в рамках виконавчого провадження ВП №59402669, що перебувало на виконанні Чорноморського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), дата відкриття: 24.06.2019.

Позивач стверджує, що передача Чорноморським ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) у власність ОСОБА_2 майна, що належало позивачу, є незаконною через порушення норм чинного законодавства, а саме:

- державний виконавець не надсилав позивачу, який виступав боржником у виконавчому провадженні ВП №59402669 постанову про відкриття виконавчого провадження, результати визначення вартості нерухомого майна, повідомлення про проведення електронних торгів (аукціону) з реалізації предмета іпотеки, чим порушено його права та вимоги Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»;

- державним виконавцем прийнято постанову передчасно та з порушенням вимог ст.61 того ж Закону, а також п.5 розд. ІІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1301/29431;

- позивач не повідомлявся державним виконавцем про звернення стягнення на майно боржника, тощо.

Старший державний виконавець Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 21.04.2022 надав до суду відзив на позов (а.с.45-49), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що оскаржувані рішення державного виконавця прийняті відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не порушено.

Начальник Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 14.06.2022 надав до суду доповнення до відзиву на позовну заяву (а.с.82-89, 93-100), просить суд відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що:

- позивача повідомлено про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом;

- на адресу позивача рекомендованим листом направлялося повідомлення про результати визначення вартості арештованого майна;

- нерухоме майно не є предметом іпотеки;

- позивачем не доведено, які дії порушено державним виконавцем при виконанні виконавчого листа;

- позовна заява не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Представник позивача 15.06.2022 надав до суду відповідь на відзив (а.с.103-105).

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позові, відповіді на відзив.

Представники відповідача Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість позову, в подальшому в судове засідання не з`явилися.

Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. була належним чином сповіщена про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явилась, відзиву (письмових пояснень) на позов не надала, до канцелярії суду надала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.134).

Відповідач ОСОБА_2 була належним чином сповіщена про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явилась, відзиву (письмових пояснень) на позов не надала, неодноразово зверталась до суду із заявами про відкладення розгляду справи, посилаючись на стан свого здоров`я.

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях відповідачів, їх представників, їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи міститься ряд документів, в яких представники сторін, у тому числі представники Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та ОСОБА_2 належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.37, 38, 41, 43-44, 63, 65, 78, 79, 80, 112, 122, 125, 132, 136-137, 142, 144-145, 146-147).

Щодо подачі відповідачем ОСОБА_2 заяви про відкладення розгляду справи, призначеного на 15.07.2022 до 11 години 00 хвилин, яка надійшла до суду 15.07.2022 в 10 годин 25 хвилин за станом здоров`я, суд вважає вказану причину відсутності відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні неповажною з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, відповідач ОСОБА_2 08.07.2022 надала на електронну адресу суду заяву про відкладення розгляду справи за станом здоров`я з посиланням про надання лікарняної довідки у наступному судовому засіданні (а.с.138-139).

На підставі викладеного, судове засідання, призначене до 08.07.2022 не відбулось та в ньому оголошено перерву до 15.07.2022 до 11 години 00 хвилин (а.с.140).

Представників сторін, у тому числі ОСОБА_2 сповіщено заздалегідь, у тому числі телефонограмою про призначену дату судового засідання (а.с.142).

Таким чином, повідомлення сторін про час та місце судового розгляду здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства та їм заздалегідь було відомо про судовий розгляд даної цивільної справи.

Крім того, суд звертає увагу, що до заяви про відкладення розгляду справи призначеного на 15.07.2022 до 11 години 00 хвилин, яка надійшла від ОСОБА_2 на електронну адресу суду 15.07.2022 о 10 годині 25 хвилин з посиланням на стан здоров`я, до якого надано медичний висновок про тимчасову непрацездатність ОСОБА_2 ..

Разом з тим, в даному висновку зазначено дату початку дії медичного висновку: «08.07.2022», діагноз: «R74 Гостра інфекція верхніх дихальних шляхів», дату закінчення дії медичного висновку: «13.07.2022».

Отже, станом на 15.07.2022 дія медичного висновку припинена.

Разом з тим, відповідач до суду не з`явився, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без його участі та без участі інших сторін, які повідомлені належним чином про день і час судового розгляду справи.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§6, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що представник Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), які належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, надали пояснення по справі та у їх присутності були досліджено матеріали даної цивільної справи.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 22.06.2022 ознайомилась з матеріалами цивільної справи (а.с.128), мала достатній час для подання відзиву на позов, але своїм правом не скористалась.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 31.01.2022 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.18).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 01.02.2022 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.26-27).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.02.2022 накладено арешт та заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна (а.с.29-31).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.02.2022 виправлено описку в ухвалі Іллічівського міського суду Одеської області від 01.02.2022 (а.с.33-34).

В судовому засіданні 25.05.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.75-77).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.02.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. (а.с.117-118).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 04.03.2019 Іллічівським міським судом Одеської області ухвалено заочне рішення по справі №501/3888/18 за цивільним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок загибелі малолітнього сина, ОСОБА_3 , згідно якого суд задовольнив позов ОСОБА_2 та стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 228448,01 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5000000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1921,00 грн. судовий збір на користь держави.

Вказані обставини визнані сторонами по справі.

Іллічівським міським судом Одеської області 04.04.2019 виданий виконавчий лист (а.с.50), на підставі якого 24.06.2019 головним державним виконавцем Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Коцько С.М. відкрито виконавче провадження ВП №59402669 (а.с.52-53).

Згідно копії листа Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №26/12654 від 10.04.2021 вбачається, що 09.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с.55).

Державним виконавцем винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення ринкової вартості вищевказаного майна боржника.

На адресу Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 01.04.2020 надійшов звіт про оцінку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно наданого звіту ринкова вартість об`єкта оцінки складає 3 845 280,00 грн., житловий будинок 3 385 070,00 грн., земельна ділянка 460 210,00 грн.

Відповідно до копії протоколу №547544 про проведення електронних торгів від 23.07.2021, електронні торги не відбулись (а.с.57).

ОСОБА_2 25.01.2022 на підставі постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесеної 28.08.2021 начальником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.59-60) та Акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого начальником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 28.08.2021 (а.с.61), набула право власності на житловий будинок, загальною площею 243,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100, та земельну ділянку площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 100.

На підтвердження права власності на житловий будинок та земельну ділянку приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. 25.01.2022 року ОСОБА_2 видане свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №132 (а.с.12).

Цього ж дня приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій І.М. здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на зазначені об`єкти нерухомого майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13-14).

Майно, зазначене в свідоцтві від 25.01.2022, раніше належало на праві власності ОСОБА_1 , вилучено в нього Чорноморським ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) в рамках виконавчого провадження ВП №59402669, що перебувало на виконанні Чорноморського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса), дата відкриття: 24.06.2019.

Про наявність вказаного судового рішення ОСОБА_1 дізнався 27.01.2022, коли намагався вилетіти з України через Міжнародний аеропорт "Одеса" до Федеративної Республіки Німеччина та службовою особою прикордонної служби «Одеса-Аеропорт» (тип А) старшим сержантом ОСОБА_4 йому відмовлено у перетині державного кордону України в Міжнародному аеропорту "Одеса", про що складено відповідне Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 27.01.2022 (а.с.16).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №752/1115/17 (провадження №14-175цс19) вказано, що: «правовідносини сторін регулювалися Законом №606-XIV, чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статей 32, 52 Закону №606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом (частина перша статті 62 цього Закону) реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Порядок реалізації арештованого майна передбачений частиною шостою статті 62 Закону №606-XIV, у якій визначено, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 згаданого Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт.

При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 Закону №606-XIV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини другої вказаної статті).

З огляду на зазначене, передбачена статтею 62 Закону №606-XIV (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Саме такі висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 16.11.2016 (провадження №6-1655цс16) та від 14.06.2017 року (провадження №6-1804цс16) і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків».

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2019 у справі №6-1804цс16 зазначено, що: «закон № 606-XIV допускає, що реалізація арештованого майна на прилюдних торгах може не відбутися. У такому випадку з метою забезпечення права стягувача - учасника виконавчого провадження Закон передбачає відповідний порядок дій, які повинен вчинити державний виконавець, а саме: повідомити стягувача про те, що арештоване майно не було реалізоване на прилюдних торгах після проведення повторної оцінки, та запропонувати стягувачу залишити це майно за собою (частина шоста статті 62 Закону №606-XIV). Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 62 Закону №606-XIV). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 62 цього Закону).

Разом з тим частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

За приписами статті 214 ЦПК України визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду. Оскільки право на нерухоме майно вже оформлено на стягувача, то ефективним способом захисту прав боржника є пред`явлення до суду позову із залученням стягувача і державного виконавця як відповідачів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада2016 року у справі № 6-1655цс16.

Згідно зі статтею 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника.

Оскільки предметом розгляду за позовом є дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення цими особами позову, у зв`язку з чим позивач правомірно звернувся до суду з відповідним позовом в позовному провадженні, який забезпечить відновлення порушених позивача прав на нерухоме майно, на яке звернено стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З матеріалів справи видно, що постанова державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24.06.2019 про відкриття виконавчого провадження та лист з інформацією щодо проведення виконавчих дій, призначення суб`єкта оціночної діяльності, звіту про оцінку нерухомого майна, тощо направлялась на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що підтверджується копією фіскального чеку поштового відділення (а.с.54-56).

Разом з тим, про наявність цивільної справи позивач дізнався лише 27 січня 2022 року, коли намагався вилетіти з України через Міжнародний аеропорт "Одеса" до місця свого постійного проживання в Федеративній Республіці Німеччина, та службовою особою прикордонної служби «Одеса-Аеропорт» (тип А) позивачу відмовлено у перетині державного кордону України в Міжнародному аеропорту "Одеса", про що складено відповідне Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 27.01.2022.

Саме зі змісту цього рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, складеного службовою особою Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 дізнався про запровадження Іллічівським міським судом Одеської області по відношенню до нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а також про ухвалення 04.03.2019 Іллічівським міським судом Одеської області заочного рішення по справі №501/3888/18, згідно якому з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто 28448,01 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Про запровадження Іллічівським міським судом Одеської області тимчасового обмеження права громадянина України на виїзд з України ОСОБА_1 , як того вимагає частина 3 статті 6 Закону України від 21.01.1994 №3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (із змінами), позивач не повідомлявся.

Доказів того, що приватний виконавець вчинив інші можливі дії по належному повідомленню боржника, наприклад, направляв виконавчі документи, в тому числі за місцем знаходження нерухомого майна належного боржнику, суду не надано. Тому направлення приватним виконавцем копії постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого документа, інших постанов за адресою: м.Чорноморськ, вул.Тініста, 23, за якою боржник не проживає є підставою вважати боржника не повідомленим про примусове виконання зазначеного рішення.

Суд вважає, що приватним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження допущено істотні порушення (не вручено боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження, не роз`яснено боржнику його прав та обов`язків, тощо).

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Порядок реалізації арештованого майна передбачений ч.6 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», у якій визначено, що у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (ч.7 ст.61 згаданого Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт.

При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (п.4 ч.2 вказаної статті).

З огляду на зазначене, передбачена ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п.4 ч.2 ст.11 ЦК України).

Саме такі висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 16.11.2016 (провадження № 6-1655цс16) та від 14.06.2017 (провадження №6-1804цс16).

Проте, в порушення зазначеної норми права, державним виконавцем постанова про відкриття виконавчого провадження у встановлений Законом спосіб позивачу (боржнику за виконавчим провадженням) не надсилалася.

Через неповідомлення позивача державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження та виконавчі дії, які були вчинені в рамках цього виконавчого провадження, позивач був позбавлений права власності на належний йому на праві власності будинок та земельну ділянку.

Отже, з огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість позову в частині визнання дій головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кашиної К.Ю. під час примусового виконання виконавчого листа виданого Іллічівським міським судом Одеської області з примусового виконання рішення від 04.03.2019 незаконними.

Також судом встановлено, що позивач не повідомлявся державним виконавцем про звернення стягнення на майно боржника (ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України №2658-VIII від 19.01.2019), про опис та арешт належного йому майна (ч.5 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України №2658-VIII від 19.01.2019), результати визначення вартості чи оцінки майна (ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України №2658-VIII від 19.01.2019), передачу майна на реалізацію через електронний аукціон.

Відповідно до ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Про відкриття виконавчого провадження ВП №59402669, виконавчі дії, які були здійснені державним виконавцем в рамках даного виконавчого провадження, про виникнення цивільного спору між позивачем та ОСОБА_2 , за результатами розгляду якого Іллічівським міським судом Одеської області був виданий виконавчий документ, позивач не знав і не міг знати, оскільки на час виникнення спірних правовідносин проживав за межами України, в Федеративній Республіці Німеччина, є громадянином Німеччини, що підтверджується копіями паспорту (а.с.15), рішення про відмову у перетинанні кордону (а.с.16), інформації державної прикордонної служби України від 18.05.2022 (а.с.68, 74).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.02.2022 скасовано заочне рішення по цивільній справі №501/3888/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення шкоди (а.с.66-67).

Крім того, за загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Порядок реалізації арештованого майна передбачений ч.6 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», у якій визначено, що у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Якщо стягувач своєчасно і письмово не заявить про таке своє бажання, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (ч.7 ст.61 згаданого Закону). Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт.

При цьому майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу за ціною третіх електронних торгів, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (п.4 ч.2 вказаної статті).

З огляду на зазначене, передбачена ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п.4 ч.2 ст.11 ЦК України).

Саме такі висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 16.11.2016 (провадження № 6-1655цс16) та від 14.06.2017 (провадження №6-1804цс16).

Через неповідомлення Позивача державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження та виконавчі дії, які були вчинені в рамках цього виконавчого провадження, позивач був позбавлений права власності на належний йому на праві власності будинок та земельну ділянку.

Незаконні дії державного виконавця призвели до незаконного набуття ОСОБА_2 права власності на належне позивачу майно.

Суд погоджується з доводами позивача, що позовні вимоги у цій справі нерозривно пов`язані між собою підставою виникнення, стосуються одного й того ж майна, що має наслідком повернення цього майна законному власнику в разі задоволення позову.

Оскільки за оскаржуваними актом та постановою державного виконавця нерухоме майно передано у власність стягувачеві, який оформив право власності на це майно, предметом розгляду є дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків у стягувача.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновку про те, що спір, предметом якого є оскарження дії державного виконавця щодо передачі майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу, а також скасування постанови й акта про передачу майна стягувачу є майновим, який належить розглядати в порядку цивільного судочинства, зокрема, дійшла Велика Палата Верховного Суду, розглянувши касаційну скаргу у справі №752/1115/17 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 752/1115/17).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналізуючи зміст ст.328 ЦК України, Верховний суд України дійшов висновку, що набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 6-1858цс15).

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

Спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства (Постанова ВП ВС від 04.12.2019 у справі № 823/588/16, № в ЄДРСР 86401165).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15, за змістом статей 316, 328 ЦК України, статті 2, п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зроблено правовий висновок, згідно якому реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює просту презумпцію права власності такої особи. Зазначене унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

В постанові ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі №910/10987/18 судом касаційної інстанції вказується, що відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 частини 1 статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд в наведених вище постановах констатував, що за змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суд бере до уваги посилання сторони позивача на постанову КГС ВС від 23.06.2020 у справі №922/2589/19, у якій Верховним Судом вказується на те, що «ухвалення судових рішень, пов`язаних з питаннями державної реєстрації, обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав». Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, за висновком КГС ВС, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5, 6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України №1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України №1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Також, суд бере до уваги посилання позивача на висновок КГС ВС у постанові КГС ВС від 23.06.2020 року у справі №922/2589/19, що зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України №1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав) (Постанова КГС ВС від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19).

Касаційний господарський суд Верховного Суду в постанові від 11.02.2020 у справі №915/572/17 зауважив, що навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідачем у справах цієї категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Незаконним володільцем може бути і добросовісний, і недобросовісний набувач.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимоги позову про припинення права власності ОСОБА_2 на майно, що належало ОСОБА_1 , визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав та про скасування державної реєстрації прав.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно квитанції №ПН246 від 31.01.2022 (а.с.1) позивачем при подачі позову до суду сплачено 5000 грн. судового збору, та згідно квитанції №ПН267 від 31.01.2022 (а.с.19) позивачем сплачено судовий збір за заяву про забезпечення позову, який підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 про визнання незаконними дій, визнання незаконними та скасування постанови й акта про передачу майна стягувачу - задовольнити повністю.

Визнати дії головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кашиної Катерини Юріївни, які полягають в передачі майна: житлового будинку, загальною площею 243,40 кв.м. та земельної ділянки площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , незаконними.

Скасувати Акт головного державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кашиної Катерини Юріївни про передачу майна стягувачу, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в рахунок погашення боргу, затверджений 28 серпня 2021 року начальником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Скасувати постанову ВП №59402669 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, винесену 28.08.2021 начальником Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському регіоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житловий будинок, загальною площею 243,40 кв.м, та земельну ділянку площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , видане 25.01.2022 приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інессою Миколаївною, зареєстроване в реєстрі за №132.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інесси Миколаївни, яка виконує функції державного реєстратора, індексний номер: 63050412 від 25.01.2022, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на житловий будинок, загальною площею 243,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інесси Миколаївни, яка виконує функції державного реєстратора, індексний номер: 63050412 від 25.01.2022, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на земельну ділянку площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100.

Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на житловий будинок, загальною площею 243,40 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, та земельну ділянку площею 0,0845 га, кадастровий номер: :02:003:0003, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з відповідачів: Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, адреса: 68004, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Віталія Шума, 21) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, понесені ним у зв`язку із розглядом справи у розмірі 5496,20 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко