Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 936/1090/21

провадження № 2/936/16/2022

28.04.2022 смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області у складі

головуючого - судді Павлюк С.С.

при секретарі с/з Собран Ю.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Воловець у спрощеному провадженні з викликом сторін, цивільну справу в режимі відеоконференції за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

представник позивача звернувся в суд із позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб 03.09.2016 року у Воловецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №18. Від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 12.05.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач проживає окремо та добровільно надати позивачу допомогу на утримання неповнолітньої дитини відмовляється, не приймає участі у її вихованні. Посилається на те, що відповідач є працездатною особою та за станом здоров`я може надавати систематичну допомогу на утримання дитини. Просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/2 від всіх видів заробітку, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого для особи відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладені у ньому та просить такий задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що позивачем не доведено ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину ОСОБА_5 . Крім того, враховуючи введений воєнний стан в Україні, у даній справі сторони перебувають у нерівному становищі щодо збору доказів. Вважає, що аліменти в розмірі частки від доходу не може стягуватись з відповідача, при цьому останній постійно надає матеріальну допомогу на дитину, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.09.2016 року у Воловецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №18.

Від даного шлюбу народилося народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 12.05.2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

З довідки виконкому Жденіївської селищної ради №1811 від 29.10.2021 року вбачається, що разом з позивачем ОСОБА_3 проживає її неповнолітня дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов`язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами глави 15 Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.05.2018 року батьком неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є відповідач ОСОБА_4 .

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Покликання представника відповідача на те, що ОСОБА_4 постійно перераховує позивачу ОСОБА_3 матеріальну допомогу на утримання його доньки, є голослівними та нічим не підтвердженні.

Враховуючи те, що представником позивача заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання однієї дитини в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, при цьому жодним чином не обумовлено необхідність стягувати власне такий розмір частки від доходів відповідача, суд також приймає до уваги встановлені у справі обставини, керуючись принципами законності, справедливості та розумності, позов підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини. В решті вимог необхідно відмовити.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує матеріальне становище відповідача, який є працездатним та не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому такі слід стягувати з дня звернення позивача до суду.

Щодо вимоги представника позивача про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»«, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрати на правову допомогу по даній справі, представником позивача долучено Договір-доручення про надання правової допомоги від 23.09.2021 року та додаткову угоду до такого договору.

Враховуючи, що представник позивача надав суду підтвердження витрат з надання адвокатських послуг, а тому суд вважає за необхідне стягнути, окрім судового збору, витрати пов`язані із наданням правничої допомоги.

Крім цього, з огляду на постанову ВС/КАС у справі №280/2635/20 від 21.01.2021 докази сплати адвокату гонорару для його відшкодування не потрібні.

Таким чином, із врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 4050 грн. та судовий збір в розмірі 992 грн. 42 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Згідно п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 181-183, 191 СК України, ст. ст. 76, 80, 141, 265, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 01.11.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4050,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку відкладення складання повного рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 28.04.2022 року.

Суддя Павлюк С.С.