Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/438/21

18 квітня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

з участю представника відповідача, адвоката - Гураша М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про позивача, як батька з актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про позивача, як батька з актового запису про народження дитини.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.09.2020 року він зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Парищенської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №2. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них з відповідачем народилася дочка ОСОБА_3 . Зазначає, що сімейне життя не склалося, між ними постійно виникали сварки та конфлікти. Вказує на те, що з відповідачем ОСОБА_2 він познайомився на початку літа 2019 року, а з липня 2019 року вони почали зустрічатися. 07.01.2020 року у них відбулися заручини, де дату весілля призначили на 01.08.2020 року. 15.01.2020 року відповідач повідомила йому, що вона вагітна і наполягала, щоб призначити весілля швидше, однак через фінансові труднощі вони вирішили дату весілля не змінювати, яке в подальшому так і не відбулося через постійні сварки між ними. Так як в нього є підстави вважати, що він не є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в добровільному порядку пройти ДНК-тест відповідач відмовляється, він змушений звернутися з позовом до суду.

Просить суд, ухвалити рішення, яким виключити відомості про нього, як батька з актового запису №9 від 02.10.2020 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зробленого виконкомом Парищенської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.

18.03.2021 року від відповідача ОСОБА_2 поступив відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку з його безпідставністю. Зазначає, що, починаючи з липня місяця 2019 року вони з позивачем почали зустрічатися, а 30.01.2020 року вона зрозуміла, що перебуває в стані вагітності. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 , біологічним батьком якої є ОСОБА_1 . Подружнє життя між ними не склалося і позивач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дочки у зв`язку з чим вона звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.01.2021 року позов задоволено та з останнього стягуються аліменти в її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі ј частини всіх видів його доходу до досягнення дитиною повноліття. Вищезазначене рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і набрало законної сили. Після пред`явлення нею позову про стягнення аліментів ОСОБА_1 почав пред`являти до неї претензії щодо свого батьківства відносно їхньої малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує на те, що наведені в позовній заяві твердження позивача щодо оспорення свого батьківства відносно дочки є надуманими і його особистою фантазією і не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивач ОСОБА_1 жодного разу в судове засідання не прибув з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До поданої ним позовної заяви про виключення відомостей про позивача, як батька з актового запису про народження дитини долучив клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи по даній справі.

В судовому засіданні 21.05.2021 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Гайтанюк М.М., яка представляла його інтереси згідно договору про надання правової допомоги №16 від 09.04.2021 року, клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи підтримала та просила його задоволити.

В подальшому, 12.10.2021 року від адвоката Гайтанюк М.М. поступила заява, в якій вона зазначила, що 04.10.2021 року між нею та ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги №16 від 09.04.2021 року розірвано за взаємною згодою сторін.

В судові засідання, а саме: 18.01.2022 року, 21.02.2022 року, 30.03.2022 року та 18.04.2022 року, які неодноразово відкладалися у зв`язку з неявкою позивача ОСОБА_1 , останній жодного разу не прибув з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або розгляд справи у його відсутності від нього не надходило.

У зв`язку з чим суд констатує наступне.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 24.02.2021 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді більше 6 місяців.

Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Підсумовуючи наведене та керуючись строками розгляду справи у суді, суд прийшов до висновку про можливе завершення розгляду справи за відсутності позивача ОСОБА_1 , оскільки останній був належним чином повідомлений про судове засідання, однак до суду не прибув, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступило.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 22.09.2020 року сторони по справі зареєстрували між собою шлюб у виконкомі Парищенської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис №2 (а.с.7).

У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.8).

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст.ст. 122, 124, 126 та 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Із зазначених положень цивільного законодавства встановлено, що позивач у відповідності до ч. 1 ст. 122 СК України записаний батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак вказує, що він не є батьком дитини, а отже він має право ставити на вирішення суду питання про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та змісту правовідносин

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, пред`являти позов про виключення запису про нього, як батька з актового про народження дитини. Відповідно до цієї ж постанови, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд ухвалює рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

У відповідності до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Отже підставою для внесення до актових записів цивільного стану, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили.

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про батьківство мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, що оцінюється судом в сукупності з іншими доказами у справі.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21.05.2021 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та призначено по даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої було долучено експертам відділу біологічних досліджень та обліку Львівського НДКЦ МВС (а.с. 49-50).

З експертного висновку №СЕ-19/114-21/10285-БД від 25.08.2021 року Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України випливає, що ОСОБА_1 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ймовірність даної події складає 99,999999999% (а.с. 56-78).

Таким чином вказане свідчить про те, що біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 практично підтверджено.

При цьому Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, доводи позивача спростовано висновком експерта, а тому біологічне батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Враховуючи вищенаведене, суд, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки батьківство ОСОБА_1 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджено належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання судових витрат суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено судом, між відповідачем ОСОБА_2 та адвокатом Гурашем М.В. 17.03.2021 року укладено договір про надання правничої допомоги №42 (а.с.25-26).

Згідно квитанції №0574 від 17.03.2021 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 17.03.2021 року та акту виконаних робіт від 18.04.2022 року судові витрати на правничу допомогу склали 1500 грн. (а.с. 29-30).

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову з позивача в користь відповідача підлягають стягненню 1500 грн. судових витрат за надання правничої допомоги.

На підставі ст. ст.122, 125, 136 СК України та керуючисьст. 141, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про позивача, як батька з актового запису про народження дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 1500 (одну тисячу п"ятсот) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

повний текст рішення

виготовлено 28.04.2022 року.