ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/613/22Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І
Провадження № 22-ц/817/752/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №595/613/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2022 року, ухвалену суддею Созанською Л.І., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області про відновлення меж земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Бучацького районного суду Тернопільської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області про відновлення меж земельної ділянки, в якій просить відновити межу, яка поділяє суміжні земельні ділянки по АДРЕСА_1 за адресними номерами НОМЕР_1 і НОМЕР_2 у відповідності з приписом Державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області від 24 квітня 2012 року, кадастровим планом її земельної ділянки та актом погодження на місцевості зовнішніх меж цієї земельної ділянки, виготовлених ТзОВ «Галицькі землі».

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області про відновлення меж земельної ділянки - повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де просить скасувати ухвалу судді Бучацького районного суду від 06 липня 2022 року у даній справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Вважає, що позовна заява містить максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги відповідно до норм ст.ст. 106, 107, 120, 152, 158 Земельного кодексу України, визначено коло відповідачів, предмет позову та підстава позову, способи захисту порушеного права, а тому у суду не було правових підстав для повернення позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду в установлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області про відновлення меж земельної ділянки - залишено без руху для усунення недоліків.

Суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, зі змісту позовної заяви неможливо визначити характер правовідносин, які виникли між сторонами, позовні вимоги є нечіткими та незрозумілими, позивачем не конкретизовано підставу позову та не зазначено докази, які підтверджують вказані ним обставини, не представлено доказів для вжиття заходів досудового врегулювання спору, нечітко визначений спосіб захисту.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження 61-2192св20), від 16 червня 2021 року у справі № 127/33081/19 (провадження № 61-7836св20).

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 містить вимоги до ОСОБА_2 , Трибухівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області про відновлення меж земельної ділянки .

Також у позовній заяві позивач викладає обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, зокрема, зазначає, що відносини у справі регулюються положеннями ЦК України та ст ст. 107,120,152.153,154.158 ЗК України.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 додано докази, а саме: копію рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2019 року в справі № 500/932/19, копію витягу реєстрації права власності на нерухоме майно №15060240 від 27.06.2007 року, копія акту погодження на місцевості меж земельної ділянки, яка відводиться ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, копія акту прийомки передачі межових знаків на зберігання, припис державної інспекції сільського господарства в Тернопільській області, копія акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 25 квітня 2013 року, копія кадастрового плану земельної ділянки.

Вказане свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції, що подана позивачем позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

На виконання ухвали Бучацького районного суду Тернопільської області від 22 червня 2022 року, позивачка 04 липня 2022 року подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовна заява містить максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги відповідно до норм ст. ст. 106, 107, 120, 152, 158 Земельного кодексу України, нею визначено коло відповідачів, предмет позову та підстава позову, способи захисту порушеного права, а тому додаткового обґрунтування позовні вимоги не потребують. Їй не вдалося в досудовому порядку врегулювати даний спір з відповідачами, та у неї наявні оригінали письмових доказів, копії яких долучено до позовної заяви.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 з підстав невиконання вимог ухвали про залишення заяви без руху, суд першої інстанції не врахував, що позовна заява відповідала вимогам статті 175 ЦПК України, а питання визначення характеру правовідносин, їхня правова кваліфікація, уточнення позовних вимог, з`ясування кола доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, встановлення обґрунтованості позову з`ясовується після відкриття провадження у справі під час підготовчого провадження.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виявив надмірний формалізм, неправильно застосував положення статті 185 ЦПК України, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Як зазначає Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із зазначених підстав не відповідає принципу розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі й порушує сутність права особи на доступ до суду, що з огляду на положення статті 6 Конвенції є недопустимим.

Враховуючи наведене вище, з метою недопущення порушення права особи на доступ до суду колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення позовної заяви є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 липня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для для вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2022 року.

Головуючий

Судді