П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2022 року (у складі судді Дергачової Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу - Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Закарпатській області (філія ГСЦ МВС) про визнання права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у вересні 2021 р.

Просив визнати за ним право власності на автомобіль марки КАЗ-4540, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , 1990 р. випуску.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 10 травня 1993 р. кооператив «Закарпаття» виділив йому як члену кооперативу автомобіль КАЗ-4540 (шасі НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ), який належав кооперативу відповідно до п.42 Статуту кооперативу «Закарпаття». Це зафіксовано у протоколі загальних зборів членів кооперативу «Закарпаття» від 10 травня 1993 р. за вихідним № 13. Цим протоколом також було ухвалено рішення про припинення діяльності кооперативу «Закарпаття».

Із 1993 р. позивач вважає себе власником указаного автомобіля, безперервно відкрито користується автомобілем, здійснює його обслуговування і ремонт.

Із метою реєстрації права власності на автомобіль було подано відповідний адвокатський запит із проханням повідомити про можливість реєстрації за ОСОБА_2 транспортного засобу - вантажного автомобілю КАЗ-4540, шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , 1990 р. випуску, згідно з технічним паспортом серії НОМЕР_3 .

У відповідь територіальним сервісним центром МВС № 2141 (далі - ТСЦ МВС №2141) листом № 31/7/1 -14а/з від 20 жовтня 2020 р. надано лист, де процитовано, які документи є підставою для реєстрації права власності на автомобіль згідно з Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388.

Як убачається із діючого переліку, протокол кооперативу «Закарпаття» про виділення автомобіля при припиненні юридичної особи не є підставою для реєстрації транспортного засобу за особою, в зв`язку з чим позивачу фактично відмовлено у реєстрації автомобіля, оскільки в позивача відсутня підстава (титул) для набуття права власності.

За таких обставин позивач вважає, що існують всі необхідні умови для визнання за ним права власності на автомобіль.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2022 р. у задоволенні позову було відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-позивач належними та допустимим доказами довів факт належності спірного автомобілю кооперативу «Закарпаття»;

-через те, що чинний Порядок від 07 вересня 1998 р. № 1388 не передбачає таку підставу набуття права власності на транспортний засіб як протокол загальних зборів членів кооперативу, то позивач змушений звернутися до суду за захистом свого права.

У письмовому відзив на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Узагальнені заперечення зводяться до законності рішення суду першої інстанції і безпідставності доводів апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що у позивача відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження набуття ним на законних підставах транспортного засобу.

Протягом тридцяти років позивачем не був знятий із реєстрації або перереєстрований на нового власника спірний транспортний засіб у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС або через центр надання адміністративних послуг, утворений відповідно до Закону України «Про адміністративні послуги», та не отриманий технічний паспорт на нього на ім`я позивача.

Будь-які докази поважності причин невиконання указаних вимог - хвороба, відрядження або інші поважні причини, суду не надані, відтак відсутні підстави для визнання права власності позивача на спірний транспортний засіб.

Позивач не довів суду належними та допустимими доказами, чи взагалі зареєстрований цей транспортний засіб у встановленому законом порядку та добросовісність заволодіння майном у розумінні ст. 344 ЦПК України, відтак відсутні правові підстави визнавати право власності на транспортний засіб за набувальною давністю, що також є підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції встановив, що 10 травня 1993 р. за № 13 був складений протокол загальних зборів членів кооперативу «Закарпаття», згідно з яким були прийняті такі рішення: - у зв`язку з неможливістю здійснення діяльності кооперативу на принципах самоокупності і самофінансування (ліквідувати) припинити діяльність кооперативу «Закарпаття»; - для ліквідації кооперативу створити ліквідаційну комісію в складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ; - автомобіль КАЗ-4540 (шасі № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ), який належить кооперативу, відповідно до п.42 Статуту кооперативу «Закарпаття» виділити члену кооперативу «Закарпаття» - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Архівного відділу Ужгородської міської ради від 11.05.2021 р. № 163/22-17 документальні матеріали при ліквідації кооперативу «Закарпаття» в 1993 році на державне зберігання не надходили.

Порядок № 1388 від 07 вересня 1998 р. не передбачає такого документу як протокол загальних зборів членів кооперативу підставою для реєстрації транспортного засобу.

Суду надано акт про безперервне та відкрите володіння автомобілем від 31.05.2021 р., згідно з яким ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтвердили факт безперервного та відкритого користування, починаючи з 1993 р. і по день його складення ОСОБА_1 , автомобілем КАЗ-4540, державний номерний знак НОМЕР_4 (шасі НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 ), 1990 р. випуску, технічний паспорт НОМЕР_3 .

Суду також надана копія технічного паспорту НОМЕР_3 авто - машини ПУЖКХ с. Великий Березний, номерний знак НОМЕР_5 , останнім володільцем якого є кооператив «Закарпаття».

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Отже, цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у таких правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Статті 16, 392 ЦК України визначають способом захисту цивільних прав визнання права власності, коли власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 р. у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18) зазначено, що: «захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства».

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 06 квітня 2021 р. у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20), обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на рухоме майно на підставі статті 328 ЦК України з тих підстав, що до документів, які є підставою для реєстрації права власності на автомобіль згідно з Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений постановою кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388, не відноситься Протокол загальних зборів членів кооперативу «Закарпаття», суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обрання позивачем неналежного способу захисту прав.

Жодною особою (фізичною або юридичною) право позивача на автомобіль не порушується і не оспорюється, тим паче Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу - Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Закарпатській області (філія ГСЦ МВС).

Позивач не позбавлений права захистити свої права шляхом, наприклад, пред`явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю. Хоча позивач і посилався на акт про безперервне та відкрите володіння автомобілем від 31 травня 2021 р. (а.с.15), однак посилання на статтю 344 ЦК України, та відповідне обґрунтування таких вимог у позовній заяві відсутнє.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та розуміння норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував. Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05 квітня 2022 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 12 серпня 2022 р.

Судді: