Номер провадження: 22-ц/813/7392/22
Справа № 501/2384/16-ц
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/2384/16-ц

Номер апеляційного провадження № 22-ц/813/7392/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою адвоката Кузнєцової Любові Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області, постановлену у складі судді Петрюченко М.І. о 10 годині 30 хвилин 06 червня 2022 року, про видачу дубліката виконавчого листа,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст заяви про видачу дубліката виконавчого листа

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною заявою, в якій просить видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі №501/2384/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Заява про видачу дубліката виконавчого листа обґрунтована наявністю кількох місць роботи ОСОБА_2 , що як на думку заявниці є підставою для видачі дублікату виконавчого листа (а. с. 22).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06 червня 2022 року задоволено вищевказану заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа.

Видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі №501/2384/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що, обґрунтовуючи заяву про видачу дублікату виконавчого листа, заявниця посилається на те, що боржник має два місця роботи, що не спростовано стороною останнього та має наслідком задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа (а. с. 36 - 37).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Кузнєцова Л.О., діюча від імені ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції про видачу дубліката виконавчого листаскасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) висновки місцевого суду щодо необхідності задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого листа суперечать приписам п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України; 2) недоведеним є факт наявності кількох місць роботи ОСОБА_2 (а. с. 39 - 41).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2022 рокувідкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою (а. с. 48 - 48 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.07.2022 року підготовку справи до розгляду закінчено. Справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 49).

Учасники цивільної справи у судове засідання не з`явилися. Повідомлені належним чином, причини не явки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені питання про видачу дубліката виконавчого листа, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача,обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Кузнєцової Л.О., діючої від імені ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

3.2 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб 23 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області. Від шлюбних стосунків останні мають неповнолітню дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2011 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 5, 6).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 листопада 2016 року визначено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 11.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 14 14 зворотна сторона).

Матеріали справи містять виконавчий лист, виданий 05 грудня 2016 року, по справі 501/2384/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а. с. 21 21 зворотна сторона).

За правилами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Частиною 1 ст. 370 ЦПК України в редакції 2004 року, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Суд, який видав виконавчий лист про стягнення аліментів, має право за поданням державного виконавця, приватного виконавця у разі встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника видати дублікат виконавчого листа.

Отже з ч. 1 ст. 370 ЦПК України, в редакції 2004 року, вбачається наявність повноважень суду щодо видачі дубліката виконавчого листа за зверненням стягувача про видачу дубліката виконавчого листа з підстав втрати оригіналу такого листа. Між тим, суд не має права щодо видачі дубліката виконавчого листа за зверненням стягувача про видачу дубліката виконавчого листа з підстав встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку наявності у боржника декількох місць роботи виконання рішення суду про стягнення аліментів повинно здійснюватися в порядку, передбаченому ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі постанови виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦПК України, в редакції 2004 року, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, заява про видачу дубліката розглядається в судовому засіданні з викликом сторін і заінтересованих осіб. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про видачу дубліката.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин та вирішення спору по суті) визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує те, що покладення обов`язку доказування виключно на апелянта є неприпустимим, оскільки порушує принцип диспозитивності цивільного судочинства, суперечить приписам статті 12 ЦПК України, статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин та вирішення спору по суті).

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту наявності кількох місць роботи ОСОБА_2 є обґрунтованими, оскільки жодного доказу щодо працевлаштування останнього матеріали справи не містять.

Апеляційний суд також звертає увагу, що станом на момент видачі вищевказаного виконавчого листа по справі 501/2384/16-ц, апелянт не був працевлаштованою особою, що підтверджується записом у відповідній графі виконавчого листа, а саме «не працює» (а. с. 21 зворотна сторона).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Кузнєцової Л.О., діючої від імені ОСОБА_2 , є доведеною, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа, за вищевказаного обґрунтування.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Згідно підпункту 17.4 пункту 17 Розділу ХІІІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ», ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кузнєцової Любові Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_2 , - задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 06 червня 2022 року про видачу дубліката виконавчого листа скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 25 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе