Справа № 161/2909/21 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/513/22 Категорія: 21 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Черняк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Луцької міської ради до Державного реєстратора Куклинської сільської ради Ященка Віталія Олеговича, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, усунення перешкод за апеляційною скаргою Луцької міської ради на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

Луцька міська рада звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Куклинської сільської ради Ященка В.О., Мосійчука Р.С. про визнання протиправним та скасування рішення, усунення перешкод .

23 лютого 2022 року представник відповідача Мосічука Р.С. звернулася до суду із клопотанням про закриття провадження у справі, яке мотивоване тим, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, який безпосередньо здійснює господарську діяльність у нерухому майні, з приводу якого подано позов. Вважає, що спір виник з господарських відносин та підсудний господарським судам.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року провадження у вказаній цивільній справі закрито.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав порушення судом норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно із частиною другою статті 4 ГПК України юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України (справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Судом першої інстанції було встановлено, що Луцькою міською радою заявлено дві вимоги, зокрема: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Куклинської сільської ради Ященка В. О. з індексним номером 50364328 від 20 грудня 2019 року та змінити опис об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101 з торгово-офісного закладу, літера "А-9" на квартира, загальної площі об`єкта нерухомості з 75 кв.м. на 67.9 кв.м. та адреси з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 та зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою комунальної класності у АДРЕСА_1 , шляхом знесення зовнішніх сходів, які прибудовані до об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 101.

З матеріалів справи слідує, що відповідач ОСОБА_2 є власником торгово-офісного закладу, літера «А-9», за адресою АДРЕСА_1 , елементом якого є зовнішні сходи, які, на думку позивача, незаконно розміщені на землях комунальної власності. В судовому засіданні встановлено, що виключно вказані сходи, які внесені в технічну документацію об`єкта нерухомого майна, спонукали Луцьку міську раду ініціювати вказаний позов, оскільки такі сходи розміщені на земельній ділянці власником якої є позивач.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 26 травня 2005 року та по даний час є фізичною особою-підприємцем, з основним видом діяльності згідно КВЕД 10.13 Виробництво м`ясних продуктів, а також додатковим видом діяльності 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

Крім того, з наявних в матеріалах справи фототаблиць слідує, що фактично у цьому приміщенні знаходиться магазин продуктових товарів. В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що в спірному об`єкті нерухомого майна має здійснюватись реалізація м`ясних продуктів, що відповідає виду діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , однак з її початком відбулось зволікання у зв`язку з наявність даного судового спору.

Опис та технічні характеристики об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 свідчать, що даний об`єкт має комерційний характер та з врахуванням здійснених переобладнань позбавлений характеристик житлового.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне нерухоме майно, яке наразі є нежитловою комерційною нерухомістю, використовується у господарській діяльності ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем, а отже в цих правовідносинах він виступає як суб`єкт господарювання.

Даний спір стосується реєстраційних дій, вчинених стосовно нерухомого майна. Нерухомим майном, стосовно якого виник спір, згідно з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є об`єктом комерційної нерухомості.

Як слідує з наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2020 року ОСОБА_2 придбав саме комерційний об`єкт нерухомого майна (офісно-торговий заклад по АДРЕСА_1 ). Таке майно придбане ОСОБА_2 виключно в цілях здійснення господарської діяльності, а саме роздрібної торгівлі.

В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і на момент звернення до суду з даним позовом та станом на даний час спірне нерухоме майно зареєстровано, як об`єкт комерційної нерухомості: торгово-офісний заклад, а не квартира.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що спір у цій справі за суб`єктним складом учасників та характером правовідносин підлягає вирішенню в господарському суді.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в ухвалі висновки суду відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: