Провадження №2/369/1848/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Дубас Т.В., за участю секретаря судових засідань Житар А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та зобов`язати вчинити дії щодо реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та зобов`язати вчинити дії щодо реєстрації права власності.

До суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль BMW 530, д/з НОМЕР_1 та встановлення заборони вчиняти відчуження даного автомобіля.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику осіб.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

З матеріалів заяви про забезпечення позову та доданих до неї матеріалів вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який тривав з 21.12.2007 по 25.03.2015. Автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 з 29.11.2012 по теперішній час. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 вважає, що має право спільної сумісної власності на автомобіль марки BMW 530, д/з НОМЕР_1 , оскільки він був придбаний у офіційному шлюбі та існує спір про визнання права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки BMW 530, д/з НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що існує необхідність вжиття заходів для забезпечення позову ОСОБА_1 , оскільки їх невжиття може призвести до подальшого незаконного відчуження об`єкту рухомого майна - автомобіля, що є предметом спору, на користь третіх осіб, а це в свою чергу підтверджує існування ризиків істотного ускладнення, або й унеможливлення виконання рішення суду за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та зобов`язати вчинити дії щодо реєстрації права власності.

Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві (РСЦ МВС в м. Києві) від 10 лютого 2020 року, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засоів автомобіль марки BMW 530, д/з НОМЕР_1 з 29.11. 2012 року та по теперішній час належать громадянці ОСОБА_2 , яка є відповідачем по даній справі.

Крім того, відповідно до ст.17 Закону України«Про виконаннярішень тазастосування практикиЄвропейського судуз правлюдини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції Прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п. 4,5,6 про застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У поданій заяві про забезпечення позову вказано як причини, у зв`язку з якими необхідно вжити заходів забезпечення позовних вимог, так і обґрунтовано необхідність їх вжиття, як це передбачено ст. 151 ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги поданої заяви про забезпечення позовних щодо накладення арешту на автомобіль марки BMW 530, д/з НОМЕР_1 підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи ту обставину, що позивачем в заяві про забезпечення позову не доведено, що незастосування такого обтяжливого способу арешту майна, як заборона розпорядження та користування, призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, тому заява про забезпечення позову в цій частині не підлягає задоволенню.

На думку суду, накладення арешту із забороною відчуження, повною мірою забезпечить та відповідатиме меті забезпечення позову та принципам розумності та співрозмірності, та достатньою мірою гарантування досягнення дієвості такого заходу забезпечення у даному спорі.

Виходячи з характеру заявлених вимог, встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149 - 151 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС м. Києва, ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності на майно та зобов`язати вчинити дії щодо реєстрації права власності власності - задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки BMW 530, д/з НОМЕР_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження» для пред`явлення виконавчого документа.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Інформація про стягувача: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Інформація про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Інформація про відповідача: Регіональний сервісний центр МВС м.Києва, , 01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11.

Копію даної ухвали направити заявнику для пред`явлення до виконання та сторонам для відома.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали до Київського апеляційного суду.

Суддя Т.В. Дубас