Справа № 761/4651/21
Провадження № 2/761/4068/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Бондар О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетман Глобал» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

04.02.2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 58 650,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Вимоги обґрунтовані тим, що 04.09.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «Фольцваген Джетта», державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу та автомобілів «БМВ», державний номер НОМЕР_2 та автомобілем «Пежо» державний номер НОМЕР_3 .

Вина відповідача у даній дорожньо-транспортній пригоді встановлена постановою суду від 10.11.2020 року у справі №761/32785/20.

Як зазначає позивач, він передав вказаний автомобіль в управління ФОП ОСОБА_2 за договором управління майном № 01/09 від 01 вересня 2020 року, для надання його у прокат третім особам. ОСОБА_1 скористався послугами, які надає ФОП ОСОБА_2 , зареєструвався у відповідному мобільному додатку, приєднався до договору з публічною офертою, прийнявши на себе права та обов`язки Користувача/Наймача відповідно до Публічного договору оферти на короткостроковий прокат автомобіля (каршерінг).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким користувався відповідач був пошкоджений та вартість відновлювального ремонту складає 58 560,00 грн.

А тому оскільки відповідач ухиляється від відшкодування шкоди, на підставі положень статей 1166, ч.2 ст.1187, ч.2 ст.1192, п.2 ч.1 ст.1188, ст.22 ЦК України позивач звернувся до суду з цим позовом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою в якій просив проводити розгляд справи в його відсутність та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на заявлені вимоги до суду не направив.

А тому, на підставі положень статті 223 ЦПК України, суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та представника позивача та ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/7666/19, провадження № 61-10010св20.

У зазначеному висновку Верховний Суд також наголосив, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Це також підкреслено пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, ТОВ «Гетман Глобал» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є власником транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак НОМЕР_1 .

01 вересня 2020 року ТОВ «ГетманГлобал» [установник] та ОСОБА_2 [управитель] уклали договір управління майном № 01/09, відповідно до якого установник передав, а управитель прийняв, зокрема, автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак НОМЕР_1 ,для користування та розпоряджання майном на власний розсуд, передавати автомобіль, що є предметом договору управління у прокат третім особам - фізичним та юридичним резидентам та нерезидентам України.

За актом приймання-передачі від 01.09.2020 року позивач передав ФОП ОСОБА_2 автомобіль VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, комплект ключів та брелоків у кількості двох штук. Крім того, в акті зазначено, що дефекти та пошкодження автомобіля при візуальному огляді, в тому числі в салоні не виявлені.

Як зазначає позивач при зверненні до суду з позовом, ОСОБА_1 скористався послугами, які надає ФОП ОСОБА_2 , шляхом приєднання до договору публічної оферти через мобільний додаток Getmanсar і прийняв на себе права та обов`язки користувача / наймача.

Пунктом 12.1 публічної оферти передбачено, що прийом автомобіля Наймачем проходить шляхом огляду автомобіля та заповнення електронного акту прийому-передачі шляхом додавання фото через мобільний додаток Getmanсar.

Позивач не надав суду доказів передачі автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак НОМЕР_1 відповідачу. Крім того, суд позбавлений можливості встановити дату такої передачі та стан автомобіля на момент його передачі.

Відповідно до пункту 20.2.1 публічної оферти, у разі заподіяння шкоди (пошкодження) каршерінговому (прокатному) автомобілю у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини наймача або обопільної вини наймача і іншого (інших) учасника (ів) дорожньо-транспортного руху та / або відсутності винної особи, та належного оформлення випадку пошкодження в поліції, страховій компанії, інших компетентних органах, наймач виплачує наймодавцю, суму франшизи, але не менше 20 000, 00 грн, якщо інше не передбачено умовами тарифу, зменшення відповідальності та /або не спричинило додаткові витрати наймодавця.

04 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода у м. Києві по вул. Ю.Іллєнка,36, у якій транспортний засіб VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав пошкодження при зіткненні з автомобілями «БМВ», державний номер НОМЕР_2 та автомобілем «Пежо» державний номер НОМЕР_3 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року у справі № 761/32785/20 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Як зазначено в постанові, 04 вересня 2020 року о 18 годині 50 хвилин по вул. Ю. Іллєнка 36, в м. Києві ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки BMW, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобілем марки PEUGEOT, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень всіх транспортних засобів, тобто порушив вимоги пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненому визнав.

Постанова набрала законної сили.

У відповідності до положень ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 Конституції України проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами частини першої статті 787 Цивільного кодексу України, за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини другої статті 787 Цивільного кодексу України, договір прокату є договором приєднання. Наймодавець може встановлювати типові умови договору прокату. Типові умови договору прокату не можуть порушувати прав наймачів, встановлених законом. Умови договору прокату, які погіршують становище наймача порівняно з тим, що встановлено типовими умовами договору, є нікчемними.

Згідно з частиною третьою вказаної статті Кодексу, договір прокату є публічним договором.

За частиною першою статті 789 Цивільного кодексу України, плата за прокат речі встановлюється за тарифами наймодавця.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо), відповідно до частини першої статті 633 Цивільного кодексу України.

За частиною другою, третьою статті 633 Цивільного кодексу України, умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 633 Цивільного кодексу України, актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними, як передбачено частиною шостою статті 633 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Таким чином суд приходить до висновку, що сторонами було укладено публічний договір приєднання про прокат рухомої речі - транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ТОВ «ГетманГлобал» і був переданий власником в управління ФОП ОСОБА_2 за договором управління майном № 01/09 від 01 вересня 2020 року.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей публічний договір оферти про прокат автомобіля (каршерінг), який доданий до позовної заяви, є саме тим договором, пропозицію укласти який прийняв відповідач, що саме з цими умовами він ознайомився і погодився з ними.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (наймодавця), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила прокату.

Обґрунтовуючи розмір суми, яку позивач просить стягнути з відповідача, він вказав рахунок № 2152/07/09/20 від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого оплачувалися придбані запасні частини, слюсарні, рихтувальні роботи, малярні роботи та вартість витратних матеріалів. Актом виконаних робіт № 2152/07/09/20 від 07 вересня 2020 року підтверджується виконання робіт згідно з рахунком на загальну суму 58 650,00 грн.

Платіжним дорученням №1929 від 10.02.2022 року позивач сплатив суму 58 650,00 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не спростував свою вину у спричиненні шкоди позивачу.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позивачем не доказано суду належними доказами, що публічний договір оферти про прокат автомобіля (каршерінг), який доданий до позовної заяви і містить пункт 20.2.1 публічної оферти у вищевказаній редакції, є саме тим договором, пропозицію укласти який прийняв відповідач, що саме з цими умовами він ознайомився і погодився з ними. В той же час відповідачем не спростовано свою вину у спричинені шкоди позивачу під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 вересня 2020 року при зіткненні з автомобілем «БМВ», державний номер НОМЕР_2 та автомобілем «Пежо» державний номер НОМЕР_3 , які були оплачені згідно з рахунком № 2152/07/09/20 від 07 вересня 2020 року і виконані за актом від 16 вересня 2020 року, тому суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст.4, 77-81, 264, 265, 354 ЦПК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетман Глобал» (, адреса: м.Дніпро, вул..Дмитра Кедріна, буд.44 офіс 4) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, адреса: АДРЕСА_1 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетман Глобал» матеріальну шкоду в сумі 58 650 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 00 копійок та 2 270,00 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г. Притула