Справа № 344/8821/19
Провадження № 2/344/274/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з Маланій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі також «Позивач», «ПрАТ СК «Уніка») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 (надалі також «Відповідач»), третя особа ОСОБА_2 , про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Уніка» борг у розмірі 61 440,26 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з виплатою на користь потерпілого у ДТП, яка сталася з вини Відповідача, страхового відшкодування в розмірі 159 440,26 грн. (частину якого у сумі 98 000,00 грн. погасила СТДВ СК «Глобус» (страховик винуватця ДТП), Позивач набув права вимоги до Відповідача щодо виплати здійсненого страхового відшкодування, а саме різниці між фактичним розміром шкоди і здійсненною страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку з поданням Відповідачем відзиву на позов, представником Позивача реалізовано право на подання відповіді на відзив.

Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем ОСОБА_1 на адресу суду направлено Відзив на позов, в якому Відповідач покликається на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження витрат Позивача на ремонт автомобіля, а також Позивачем, на думку Відповідача, не доведено розміру реальних збитків у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

За клопотанням представника ОСОБА_1 про призначення експертизи Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 червня 2021 року у даній справі призначено транспортно-товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що мала місце 30.04.2018 року за участю даного автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки « Mercedes -Benz С 180», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 станом на 30.04.2018 року?

31 грудня 2021 року на адресу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшов висновок експерта СЕ-19/109-21/8161-АВ від 28 грудня 2021 року за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Представником Відповідача також подано на адресу суду додаткові пояснення, в яких вона посилається на те, що визначений в процесуальному порядку транспортною- товарознавчою експертизою розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 в сумі 83 878,89 грн. повністю покрито страховиком ОСОБА_1 ТДВ «СК «Глобус», шляхом перерахунку ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» 98 000,00 грн., а тому, на її думку, жодних правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 в користь Позивача грошових коштів немає, оскільки відсутня передбачена ст.1194 ЦК України різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Представником Відповідача подано заяву про розгляд справи без її участі.

Третьою особою ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він також зазначив, що виплата страхового відшкодування за пошкодження належного йому на праві власності транспортного засобу «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснювалася безпосередньо на рахунок офіційного сервісного центру «Ауді», де і здійснювався ремонт автомобіля.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши доводи учасників провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року у справі № 344/6057/18 встановлено:

«Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №145660 від 30.04.2018 року, складеного уповноваженою на те особою інспектором роти ІБУПП в Івано-Франківській області Ковалюк Т.Я., 30.04.2018 року о 12-00 год. водій ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську по вул. Довженка, керуючи автомобілем «Mercedes Benz c 180» д.н.з. НОМЕР_2 не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «AUDI Q7» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3 «б», 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, відомості, що містяться у схемі місця ДТП, у сукупності з наявними механічними пошкодженнями двох автомобілів, поясненнями учасника ДТП водія ОСОБА_3 про перестроювання автомобіля під керуванням ОСОБА_1 з правої смуги руху в ліву, а також пояснення свідка ОСОБА_4 , дають підстави дійти обґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_1 не дотримався безпечного інтервалу, почав перестроюватись на смугу, де в той час рухався автомобіль марки «AUDI Q7» під керуванням ОСОБА_3 , чим повністю спростовуються пояснення водія ОСОБА_1 про те, що його автомобіль рухався по правій стороні дороги, після чого, він раптом отримав удар автомобілем марки «AUDI Q7» в ліве крило свого автомобіля.

Таким чином вважаю встановленим, що 30.04.2018 року о 12-00 год. ОСОБА_1 в м. Івано-Франківську по вул. Довженка, керуючи автомобілем «Mercedes Benz c 180» д.н.з. НОМЕР_2 не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом «AUDI Q7» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 2.3 «б», п. 13.1 ПДР України».

Відтак, постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2018 року у справі № 344/6057/18 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривань 00 копійок.

Як встановлено судом, між ПРАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №245029/4093/0000643, предметом якого є страхування транспортного засобу «AUDI Q7» д.н.з. НОМЕР_4 (том 1, а.с. 12-18), а також Додаткову угоду до даного договору (у зв`язку зі зміною державного номерного знака транспортного засобу на НОМЕР_1 (том 1, а.с.19-20).

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 3 п. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно страхового акту №00258530 від 02.07.2018 року (том 1, а.с.5) пошкодження транспортного засобу «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 визнано страховим випадком та призначено до виплати у якості страхового відшкодування 159 440,26 грн.

Позивач ПРАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування у сумі 159 440,26 грн. на рахунок отримувача ТОВ «Ніко-Захід», що підтверджується копіями платіжного доручення №030555 від 03.07.2018 року на суму 38 425,50 грн. та платіжного доручення №030556 від 03.07.2018 року на суму 121 014,76 грн. (том 1, а.с.44-45).

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18) зазначено:

«З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

35. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

36. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

37. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

38. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

39. У цій справі третя особа як страховик відповідача (завдавача шкоди) не набула право регресу до останнього. Таке право третя особа могла би набути, відшкодувавши потерпілій завдану їй шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону.

40. Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

41. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

42. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

43. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

44. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні».

Щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду у такому зобов`язанні Велика Палата Верховного Суду в цій самій постанові зазначила наступне:

«55. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

56. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

57. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

58. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

59. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

60. Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача.

61. Помилкова кваліфікація цим судом права вимоги позивача як регресу не призвела до неправильного вирішення спору. А відтак, рішення суду першої інстанції є по суті правильним.

62. Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування».

З матеріалів справи у спірних правовідносинах Судом встановлено, що страховиком ОСОБА_1 СТДВ «СК «Глобус» (у якій було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 ), - на вимогу Позивача ПрАТ «СК «Уніка» 27.07.2018 року сплачено на користь Позивача відшкодування у розмірі 98 000,00 грн. (тобто, в межах ліміту відповідальності СТДВ «СК «Глобус»).

Вказана обставина всіма сторонами визнається та не заперечується.

Відтак, користуючись правом, передбаченим ст.ст.993, 1166, 1187, 1191, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення різниці між фактичним розміром шкоди, як була заподіяна внаслідок дій винуватця ДТП, т сумою, сплаченою СТДВ «СК «Глобус» (страховиком винуватця ДТП), зокрема, в розмірі 61 440,26 грн.

При цьому, Суд зауважує, що посилання Позивача в позові в якості правових підстав позовних вимог на норму статі 1191 Цивільного кодексу України є помилковим, оскільки відносини між Позивачем та Відповідачем у спірних правовідносинах засновані на суброгації переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»).

Стосовно розміру шкоди, яка підлягає виплаті та стягненню, Суд зауважує наступне.

За загальним правилом у деліктних зобов`язаннях, з урахуванням вимог ст.ст.22, 1166, 1188 ЦК України, позивач звільнений від обов`язку доведення вини відповідача, однак вид і розмір шкоди у даних правовідносинах підлягає доведенню саме позивачем належними та допустимими доказами.

На підтвердження розміру завданих збитків Позивач в позовній заяві посилається на Звіт №ФД-00136 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 25.05.2018 року на замовлення ПрАТ «СК «Уніка» фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 (том 1, а.с.21-40).

Як випливає зі змісту даного звіту, вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу на дату оцінки 30.04.2018 становить:

170 203,30 грн. з ПДВ

141 836,08 грн. без ПДВ.

Позивачем також долучено до матеріалів справи копії рахунків №00364 від 04.05.2018 року, складених ТОВ «НІКО ЗАХІД (в яких міститься перелік обсягу ремонтних робіт та їх вартість в сумі 38 425,50 грн. без ПДВ) і №01054 від 22.06.2018 року, складених ТОВ «НІКО ЗАХІД ПРЕМІУМ» (в яких міститься перелік запасних частин та їх вартість в сумі 121 014, 76 грн. без ПДВ) (том 1, а.с.41-43).

Отже, виходячи з вказаних рахунків, сукупний розмір збитків Позивачем визначено в сумі 159 440, 26 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.06.2021 року в даній цивільній справі було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про призначення у справі судової транспортно-товарознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено питання: Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, що мала місце 30.04.2018 року за участю даного автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Mercedes -Benz С 180», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 станом на 30.04.2018 року?

31 грудня 2021 року на адресу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшов Висновок експерта СЕ-19/109-21/8161-АВ від 28 грудня 2021 року за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи (том 2, а.с.2-12).

Відповідно до висновку даної експертизи:

вартість матеріального збитку, який завданий власнику автомобіля Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , внаслідок завданих йому пошкоджень, могла становити 144 540,89 грн.

вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , внаслідок завданих йому пошкоджень без врахування втрати товарної вартості могла становити 83 878,89 грн.

Отже, як випливає зі змісту висновку експерта СЕ-19/109-21/8161-АВ від 28 грудня 2021 року розмір матеріального збитку в сумі 144 540,89 грн. розраховано експертом з врахуванням втрати товарної вартості (включенням даного показника).

Натомість, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ внаслідок завданих йому пошкоджень без врахування втрати товарної вартості експертом визначено у 83 878,89 грн.

Іншими словами, розмір показника втрати товарної вартості КТЗ становить в даному випадку 144 540,89 грн. - 83 878,89 грн. = 60 662,00 грн.

В той же час, як випливає зі змісту укладеного між ПРАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 Договору добровільного комплексного страхування на транспорті №245029/4093/0000643 від 21.12.2017 року (том 1, а.с. 12-18), зокрема, пункту 4.1.2 розділу 4 даного Договору, страховик не відшкодовує збитки внаслідок втрати товарної вартості ТЗ та/або ДО.

Відтак, укладений між Позивачем та Третьою особою договір страхування відшкодування страховиком збитків внаслідок втрати товарної вартості ТЗ виключає.

Питанню відшкодування розміру збитків по втраті товарної вартості транспортного засобу присвячено правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.04.2021 року у справі № 757/29950/14-ц (провадження № 61-17433 св 19), в якій Верховним Судом зазначено наступне:

«У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1. якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена в порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.

Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19)».

Враховуючи вищезазначене, а також зміст пункту 4.1.2 розділу 4 укладеного між ПРАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 Договору добровільного комплексного страхування на транспорті №245029/4093/0000643 від 21.12.2017 року (том 1, а.с. 12-18), відповідно до якого страховик не відшкодовує збитки внаслідок втрати товарної вартості ТЗ та/або ДО, Суд приходить до висновку про те, що при виплаті страхового відшкодування на користь Третьої особи у Позивача обов`язок щодо відшкодування розміру втрати товарної вартості автомобіля Третьої особи не виникав.

З цього слідує, що факт переходу до страхової компанії права вимоги до Відповідача в цій частині в порядку суброгації, належними доказами не доведено.

Крім того, Суд зауважує, що протягом тривалого періоду часу після надходження Висновку експерта СЕ-19/109-21/8161-АВ від 28 грудня 2021 року за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи судове засідання неодноразово відкладалося, у зв`язку з чим, та в тому числі, Позивачу було надано можливість скористатися процесуальним правом на подання клопотань про призначення повторної експертизи, або надання пояснень з приводу проведеної за ухвалою суду.

Однак будь-яких заяв чи письмових пояснень з цього приводу до суду не надходило.

Натомість, Суд зауважує, що в ухвалі від 17.06.2021 року про призначення експертизи Судом попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків у відповідності до ч.5 ст. 104 ЦПК України.

Натомість, наданий Суду разом із позовною заявою Звіт №ФД-00136 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу марки «Audi Q7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , складеного 25.05.2018 року на замовлення ПрАТ «СК «Уніка» фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 (том 1, а.с.21-40), висновки якого відрізняються від висновку судової експертизи, попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок не містить.

Відтак, розмір матеріального збитку, на різницю отримання якої заявлено позовні вимоги, спростовано в ході розгляду справи за наслідками проведення судової транспортно- товарознавчої експертизи.

Як підтверджується матеріалами справи, СТДВ «СК «Глобус» на виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного з Відповідачем, здійснено перерахування Позивачу 98 000,00 грн. страхового відшкодування, чим покрито вартість відновлювального ремонту транспортноого засобу марки Audi Q7, реєстраційний номер НОМЕР_3 за наслідком страхової події, а тому будь які правові підстави для покладення на ОСОБА_1 обов`язку сплати грошових сум саме Позивачу ПрАТ «СУ «Уніка» відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 15, 979, 988, 993, 1192, 1194 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 81, 82, 141, 247, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.08.2022 року.

Суддя Домбровська Г.В.