ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2045/22 Справа № 203/4469/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства Дніпроводоканал Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року Комунальне підприємство Дніпроводоканал Дніпровської міської ради (далі КП Дніпроводоканал ДМР) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що ними надаються послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є ОСОБА_1 , який зареєстрований у вказаній квартирі разом з іншими відповідачами. На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , по якому за період з 01 листопада 2014 року по 01 липня 2018 року обліковується заборгованість за надані послуги в сумі 16 233, 20 грн. Тому просило стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість, відповідно до ст.625 ЦК України інфляційні витрати в сумі 13 758, 12 грн та три відсотки річних в сумі 2 349, 74 грн, а всього стягнути 32 341, 06 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року закрито провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_2 який помер 27 квітня 2021 року, на підставі вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.106).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року позов КП Дніпроводоканал ДМР задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Дніпроводоканал» ДМР заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, що виникла за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2018 року, в сумі 12 654, 82 грн, інфляційні витрати в сумі 3 946, 45 грн, три відсотки річних в сумі 959, 05 грн, а всього стягнуто 17 560, 32 грн. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.110-113).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_2 проживає в м.Києві та комунальними послугами за вказаною адресою не користується, а тому його не можна вважати членом сім`ї, що проживає разом з наймачем. Зазначав, що в квартирі не встановлені лічильник, а тому невідоме походження розрахунку заборгованості. Вказував, що все літо проводить на дачі, а тому не повинен сплачувати за комунальні послуги, які не споживав (а.с.116-118).

Сторони по справі правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалась.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 32 341, 06 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що КП «Дніпроводоканал» ДМР надаються послуги з водопостачання і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідальним квартиронаймачем є відповідач ОСОБА_1 , на ім`я якого відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Також з матеріалів справи, зокрема свідоцтва про право власності на житло від 17 листопада 1997 року, вбачається, що в період за який позивачем нараховано заявлену до стягнення заборгованість, співвласниками квартири були відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.91).

Крім того, у відповідний період ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 були зареєстровані в квартирі (а.с.18, 19, 20).

З розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 листопада 2014 року по 01 липня 2018 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковується заборгованість за надані послуги в сумі 16 233, 20 грн (а.с.5).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню та з відповідачів в солідарному порядку слід стягнути заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, а також у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України інфляційні витрати та три відсотки річних, за період з 01 грудня 2015 року по 31 липня 2018 року, з врахуванням заяви про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 68 ЖК України, статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пунктів 6,14 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, власники квартир (наймачі) - споживачі комунальних послуг зобов`язані належним чином та вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 2 статті 32 Закону "Про житлово-комунальні послуги", розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила №630) (у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції), які визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Згідно пунктів 17,18 Правил надання послуг з централізованого опалення №630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно пункту 21 Правил №630 у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Крім того, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

При цьому, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

При цьому, пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проживаючи та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Таким чином доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у квартирі не можуть слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги та відмови у стягненні заборгованості. Крім того, належних доказів його не проживання у період за який судом стягнуто заборгованості не надано.

Доводи апеляційної скарги про незгоду з розрахунком заборгованості як підстава для відмови у задоволенні позову колегією суддів відхиляються.

Крім того, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач власного розрахунку заборгованості не навів, розрахунок позивача не спростував та не скористався правом заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров