Номер провадження: 22-ц/813/813/22
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Трепачової Оксани Володимирівни на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної організації політичної партії «Партія Шарія», голови політичної партії «Партія Шарія» Бондаренко Ольги Олексіївни, за участю третьої особи Одеської міської територіальної виборчої комісії Одеського району Одеської області про визнання протиправними та скасування протоколу та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2021 року на електронну адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна ОСОБА_1 до Одеської обласної організації політичної партії «Партія Шарія», голови політичної партії «Партія Шарія» Бондаренко Ольги Олексіївни, за участю третьої особи Одеської міської територіальної виборчої комісії Одеського району Одеської області про визнання протиправними та скасування протоколу та рішення. Позивач в своєму позові просила: визнати протиправним та скасувати протокол Одеської обласної організації політичної партії "Партія Шарія" від 29.11.2021 року щодо відкликання ОСОБА_1 , як депутата Одеської міської ради VIII скликання від Політичної партії «Партія Шарія»; визнати протиправним та скасувати рішення керівного органу Політичної партії «Партія Шарія» від 01.12.2021 року щодо відкликання депутата Одеської міської ради VIII скликання ОСОБА_1 від Політичної партії «Партія Шарія прийнятого на підставі протоколу Одеської обласної організації політичної партії "Партія Шарія» від 29.11.2021 року.

Позов обґрунтовано тим, що 23.11.2021 року до неї (позивачки), як до депутата Одеської міської ради, надійшов лист-запрошення від Голови Одеської обласної організації ПП «Партія Шарія» І.А. Фреймана, відповідно до якого ОСОБА_1 запрошена прийняти участь у роботі конференції організації, яка відбудеться 29.11.2021 року за адресою м. Одеса, вул. Л. Шмідта, 19 о 15-00 з питання розгляду пропозиції щодо відкликання ОСОБА_1 депутата Одеської міської ради VIII скликання від Політичної партії «Партія Шарія». Позивачка зазначила, що 29.11.2021 року вона направила помічників з заявою до конференції для того, щоб довести до відома учасників "конференції" про неможливість взяти участь у конференції у зв`язку з хворобою COVID-19, у зв`язку з чим просила відкласти дане питання до свого одужання. Проте, як вказує позивачка, конференцією Одеської обласної організації ПП «Партія Шарія» 29.11.2021 року була проігнорована вказана заява, чим порушено її право на гарантований виступ депутата місцевої ради, щодо якого розглядається питання про внесення пропозиції щодо відкликання депутата місцевої ради, відповідно до абзацу третього частини 1 статті 48 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» було розглянуте питання та прийнято рішення про внесення пропозиції щодо відкликання ОСОБА_1 депутата Одеської міської ради VIII скликання від Політичної партії «Партія Шарія» (а.с. 1-22).

17 грудня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

28 грудня 2021 року канцелярією Одеського апеляційного суду було зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Трепачової Оксани Володимирівни на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року. Представник апелянта не погоджується з доводами суду першої інстанції, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Представник апелянта вважає, що посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 року №6-рп/2001 є помилковим, оскільки положення законодавства, про які йде мова в рішенні КСУ застосовувалися у цивільному процесуальному законодавстві в редакції кодексу від 1963 року, у ЦПК України, який набрав чинності у 2004 році, стаття 248-3, на яку посилається Конституційний Суд України, відсутня. Також, на думку представника апелянта, суд першої інстанції не обґрунтовано дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, не дослідивши і не використавши спеціальний ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад». Представник апелянта просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2021 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Ухвалами Одеського апеляційного суду від 29.07.2022 та від 04.08.2022 клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції були залишені без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питань щодо відкликання депутата належить до внутрішньо-організаційної діяльності партії та є виключною компетенцією відповідного статутного органу, законність рішення якого не може бути перевірена в судовому порядку. Тому, оскільки спір не підлягає розгляду в судом, суд першої інстанції вирішив відмовити у відкритті провадження в справі.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та, відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правові вимоги позивача визнати протиправним та скасувати протокол Одеської обласної організації політичної партії «Партія Шарія» від 29.11.2021 року щодо відкликання ОСОБА_1 , як депутата Одеської міської ради VIII скликання від Політичної партії «Партія Шарія». Визнати протиправним та скасувати рішення керівного органу Політичної партії «Партія Шарія» від 01.12.2021 року щодо відкликання депутата Одеської міської ради VIII скликання ОСОБА_1 від Політичної партії «Партія Шарія прийнятого на підставі протоколу Одеської обласної організації політичної партії «Партія Шарія» від 29.11.2021 року.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 посилалась на те, що вказаним рішенням вона була позбавлена статусу депутата.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, та, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За ст. 36 Конституції України громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей (частина перша статті 36 Конституції України).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про політичні партії в Україні» політична партія - це зареєстроване згідно з законом добровільне об`єднання громадян - прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах.

За змістом статті 3 указаного Закону, політичні партії провадять свою діяльність відповідно до Конституції України, цього Закону, а також інших законів України та згідно із партійним статутом, прийнятим у визначеному цим Законом порядку. Політичні партії в Україні створюються і діють тільки із всеукраїнським статусом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про політичні партії в Україні» втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх структурних утворень забороняється, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

У мотивувальній частині Рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 у справі № 1-17/2001 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 ЦПК України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 ЦПК України (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) вказано, що частиною другою статті 8 Закону № 4572-VI визначено, що втручання державних органів та службових осіб у діяльність об`єднань громадян не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом. Заборона втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх місцевих осередків, крім випадків, передбачених зазначеним Законом, міститься також в нормативних приписах частини третьої статті 4 Закону № 2365-III. Об`єднання громадян діє на основі закону, статуту, положення (стаття 13 Закону № 4572-VI).

Внутрішня організація, взаємовідносини членів об`єднань громадян, їх підрозділів, статутна відповідальність членів цих об`єднань регулюються корпоративними нормами, встановленими самими об`єднаннями громадян, які базуються на законі; визначаються питання, які належать до їх внутрішньої діяльності або виключної компетенції і підлягають самостійному вирішенню. Отже, втручання органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб у здійснювану в рамках закону діяльність об`єднань громадян не допускається.

У разі виникнення спору щодо порушення об`єднаннями громадян, їх посадовими і службовими особами прав і свобод громадянина останній має право на підставі статті 55 Конституції України звернутись за їх захистом до суду. Визначення належності питань до внутрішньоорганізаційної діяльності або виключної компетенції об`єднання громадян у кожному конкретному випадку вирішує суд в разі оскарження громадянином актів і дій таких об`єднань.

В контексті обставин даної справи та як зазначає ОСОБА_1 в своєму позові, вона була обрана депутатом Одеської міської ради за списком політичної партії «Партія Шарія». В подальшому депутат Одеської міської ради ОСОБА_1 була відкликана та позбавлена статусу депутата. Отже, даний спір стосується внутрішньої діяльності політичної партії та належить виключно до її компетенції, втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх структурних утворень забороняється законом, за винятком передбачених Законом № 2365-III, а тому, оскільки спір не підлягає судовому розгляду, він може бути вирішений в порядку, встановленому статутом політичної партії.

Тому апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6-рп/2001 у справі № 1-17/2001 є помилковими, оскільки положення законодавства, про які йду мова у вказаному рішенні, в діючому ЦПК відсутні відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Відповідно до ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Вказане рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 містить аналіз не лише окремо взятої статті ЦПК України, а й висновки щодо втручання органів державної влади у внутрішню організацію політичної партії, що не входить в протиріччя з діючими положенням законодавства.

Враховуючи вище встановлені обставини, інші доводи апеляційної скарги не впливають на правову кваліфікацію процесуального питання щодо відкриття провадження в справі, а тому відхиляються апеляційним судом.

При цьому, апеляційний суд також зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Трепачової Оксани Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький