ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/9360/20 Номер провадження 22-ц/814/2481/22Головуючий у 1-й інстанції Колесник С.А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Антона Володимировича

на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року, ухвалене суддею Колесник С.А., повний текст рішення складено - 22 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2020 року представник ОСОБА_2 адвокат Бартош Р.Г. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просив суд витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів автомобіль марки та моделі CITROEN C3, 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить йому на праві власності, стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору та за надання правової допомоги.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є власником автомобіля «Сітроен» С3, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 . 27.02.2015 року позивач надав право експлуатувати, керувати, ремонтувати та розпоряджатися від його імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі нотаріальної довіреності, реєстровий номер № 533. У подальшому ОСОБА_3 , діючи від імені позивача, передав вказані права ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі довіреності від 20.03.2015 року. У зв`язку з тим, що відповідачі не повернули автомобіль позивачу, 21.04.2020 року ОСОБА_2 скасував надану довіреність, що підтверджується витягом № 41738543 з Єдиного реєстру довіреностей. Відповідачі повертати автомобіль у законне володіння позивача відмовилися. Договору купівлі-продажу автомобіля між позивачем та відповідачами укладено не було.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль марки та моделі «CITROEN C3», 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовлено.

УхвалоюКиївського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ткаченко Антона Володимировича про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 у справі № 638/9360/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння- залишено без задоволення.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що доказів щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля між позивачем та відповідачами суду надано не було, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави вважати, що відповідачі набули права власності на автомобіль. Право користування транспортним засобом виникло у відповідачів на підставі довіреності, виданої позивачем, і припинило існування після скасування довіреності. На підставі наданих суду доказів суд прийшов до висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги є обґрунтованими, не протирічать закону та підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ткаченко А.В., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 не була присутня у жодному судовому засіданні, не знала про розгляд судом даної цивільної справи, була позбавлена можливості подати суду необхідні докази, заперечення, пояснення тощо. Зазначає, що ОСОБА_1 та її цивільний чоловік ОСОБА_6 вирішили придбати автомобіль, для цього вибрали оголошення про продаж автомобіля «CITROEN C3», 2003 року випуску, за 4 300 доларів США. В ході зустрічі з ОСОБА_2 20.03.2015 року після огляду автомобіля домовилися придбати його за 4 100 доларів США, власник автомобіля ОСОБА_2 запитав, чи згодні вони придбати автомобіль за генеральною довіреністю та не укладати договір купівлі-продажу автомобіля, на що вони погодилися. Далі власник автомобіля ОСОБА_2 запропонував їм поїхати до знайомого нотаріуса і оформити придбання автомобіля. Того ж дня у приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_7 . ОСОБА_2 познайомив ОСОБА_1 та її чоловіка з ОСОБА_3 і пояснив, що це його довірена особа і що придання автомобіля буде оформлено шляхом оформлення генеральної довіреності від ОСОБА_3 . Надалі ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , що підтверджується генеральною довіреністю від 27.02.2015 року, виписав аналогічну генеральну довіреність на ОСОБА_1 та ОСОБА_6 від 20.03.2015 року. Після цього між ними була досягнута усна домовленість про те, що у майбутньому ОСОБА_1 та ОСОБА_6 продадуть автомобіль шляхом укладення договору купівлі-продажу, що буде цілком законно на підставі генеральної довіреності, що гроші повертати ОСОБА_2 вони не будуть. Вони передали ОСОБА_2 4 100 доларів США, а останній передав їм ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Тобто, вони фактично вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводить до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу. 21.04.2020 року ОСОБА_2 скасував генеральну довіреність. 16.09.2021 року відповідачем було направлено поштове відправлення із заявою щодо вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 злочину, передбачаного ч.2 ст. 190 КК України. 02.10.2021 року слідчим внесено відомості до ЄРДР про порушення кримінального провадження. Вказує, що позивач замовчує факт отримання грошових коштів у розмірі 4 100 дол. США. Вказує, що суд не з`ясував питання, з яких підстав і якою метою представник ОСОБА_3 надав ОСОБА_8 , та ОСОБА_6 право вчиняти і підписувати правочини щодо розпорядження та користування автомобілем, одержувати гроші. Також вказує, що позивач жодного разу не звертався з вимогою надати звіт про виконання доручення щодо продажу ТЗ, не поцікавився про долю автомобіля, що може свідчити про укладання ОСОБА_2 удаваного правочину доручення замість купівлі-продажу ТЗ. Суд проігнорував заяву представника адвоката Ткаченка А.В. про виклик свідка ОСОБА_3 , який був присутній у нотаріуса при передачі грошових коштів, свідка ОСОБА_9 , яка позичила 4 100 доларів США ОСОБА_1 на покупку автомобіля. Вказує, що обидві довіреності вчинені на строк 7 років і у жодній із них не вказано про необхідність повернення автомобіля його власнику до 21.04.2020 року, отже суд першої інстанції безпідставно вказав, що відповідачів не повернули автомобіль позивачу у строк 21.04.2020 року. Позивач не надав жодного доказу того, що він звертався до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та інших відповідачів з вимогою повернути автомобіль, який є його власністю. Довіреності були дійсними до 27.02.2022 року. Також не відповідає дійсності висновок суду про те, що відповідачі відмовилися повертати позивачу автомобіль після скасування довіреності №1.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, представник позивача адвокат Бартош Р.Г. та представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ткаченко А.В. належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток та повідомлень на їх офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 230,237), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 є власником автомобіля CITROEN C3, 2003 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

27.02.2015 року ОСОБА_2 надав право експлуатувати, керувати, ремонтувати та розпоряджатися від його імені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі нотаріальної довіреності, реєстровий номер № 533. Довіреність видана строком на сім років та дійсна по 27.02.2022 року, з правом повного або часткового передоручення повноважень іншій особі (а.с. 9).

ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_2 , на підставі нотаріальної довіреності, реєстровий номер № 533, передав вказані права ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на підставі нотаріальної довіреності від 20.03.2015 року (а.с. 10).

21.04.2020 року ОСОБА_2 скасував надану довіреність від 27.02.2015 року, що підтверджується витягом № 41738543 в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с. 11).

Апеляційний суд у складі колегії суддівпогоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом спору є витребування з чужого незаконного володіння відповідачів на користь позивача спірного автомобіль, який належить йому на праві власності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, на підставі довіреності від 20.03.2015 року не відбувся перехід права власності на спірний автомобіль від власника ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на а.с. 10 міститься довіреність від 20.03.2015 року, на яку послався суд першої інстанції, однак, в ній відсутні підписи ОСОБА_3 , приватного нотаріуса та реєстраційний номер.

Проте, до апеляційної скарги представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ткаченко А.В. додав ксерокопію довіреності від 20.03.2015 року (а.с. 213), якою ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вчиняти відповідні дії відносно належного ОСОБА_2 автомобіля, яка підписана ОСОБА_3 , посвідчена приватним нотаріусом Жовнір Л.П., зареєстрована в реєстрі за №542, бланк НАМ 530748.

Крім цього, згідно «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. № 1371), (у редакції чинній на час посвідчення довіреності від 20.03.2015 року), цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Особи, які порушують цей Порядок, несуть відповідальність

згідно із законом.

Згідно п. 8 вказаного Порядку (у чинній редакції на час виникнення спірних правовідносин), документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Отже, вбачається, що сторонами, у разі укладення договору купівлі-продажу автомобіля, не було дотримано вище вказаного Порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 не була присутня у жодному судовому засіданні, не знала про розгляд судом даної цивільної справи, була позбавлена можливості подати суду необхідні докази, заперечення, пояснення тощо, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 60) на адресу ОСОБА_1 , яка значиться у позові та у відомостях відділу обліку та мониторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області (а.с. 24), 09.12.2020 року під підпис була отримана копія ухвали суду першої інстанції від 11.11.2020 року про призначення справи до судового розгляду на 21.12.2020 року. Згідно ч.3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони фактично вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводить до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки сторони порушили вище вказаний Порядок, який є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Фактичні обставини, на які посилається відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що, на її думку, є фактичним укладенням договору купівлі - продажу автомобіля, то вони не тягнуть правових наслідків укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про те, що 02.10.2021 року слідчим внесено відомості до ЄРДР про порушення кримінального провадження, то ці доводи також не впливають на законність рішення суду, оскільки на даний час у матеріалах справи відсутні результати досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач замовчує факт отримання грошових коштів у розмірі 4 100 дол. США, що суд не з`ясував питання, з яких підстав і якою метою представник ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 та ОСОБА_10 право вчиняти і підписувати правочини щодо розпорядження та користування автомобілем, одержувати гроші, що позивач жодного разу не звертався з вимогою надати звіт про виконання доручення щодо продажу ТЗ, не поцікавився про долю автомобіля, то ці доводи також не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки виходять за предмет спору та предмет доказування.

Доводи апеляційної скарги щодо укладання ОСОБА_2 удаваного правочину, а сама доручення замість купівлі-продажу ТЗ, то ці доводи виходять за межі предмету спору, яким у даному випадку є витребування з чужого незаконного володіння відповідачів на користь позивача спірного автомобіль, який належить йому на праві власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд проігнорував заяву представника адвоката Ткаченка А.В. про виклик свідка ОСОБА_3 , який був присутній у нотаріуса при передачі грошових коштів, свідка ОСОБА_9 , яка позичила 4 100 доларів США ОСОБА_1 на покупку автомобіля, то ці доводи також не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та виходять за предмет спору.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Антона Володимировича - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 серпня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов