Справа № 296/7609/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участі секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача адвоката Соломонюка С.А.,

представника відповідача Ведіщевої А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» про зобов`язання забезпечити індивідуальним газовим лічильником, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Соломонюк Святослав Анатолійович звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» за свій рахунок здійснити встановлення ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 індивідуального газового лічильника з цільовим призначенням для приготування їжі.

В обґрунтування поданого позову зазначив, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 та сплачує за надані послуги з газопостачання відповідно до показників загальнобудинкового лічильника, при цьому, в квартирі ніхто не зареєстрований та не проживає. Оскільки законодавством передбачено встановлення індивідуальних лічильників обліку фактично спожитого газу, позивач 27 січня 2020 року звернулася до відповідача із заявою про встановлення індивідуального газового лічильника безпосередньо в її квартирі, у якій газ використовується для приготування їжі. Однак їй було відмовлено у задоволенні заяви, оскільки будинок, в якому мешкає позивач, забезпечений загальнобудинковим лічильником. Вважає, що такі дії відповідача порушують її права споживача та суперечать Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу», у зв`язку з чим позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

11 жовтня 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову з посиланням, зокрема, на те, що в квартирі АДРЕСА_2 облік природного газу ведеться відповідно до встановленого будинкового вузла обліку, оскільки Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 №3533-VI, в редакції закону №329-VIII від 09.04.2015 року вимагала забезпечення комерційного обліку за об`єктами побутових споживачів, які використовують природний газ тільки для приготування їжі саме до 1 січня 2018 року. Так, на виконання вказаних вимог законодавства України 01.02.2017 року для здійснення комерційного обліку в будинку за адресою: АДРЕСА_3 було встановлено будинковий вузол обліку газу. АТ «Житомиргаз» було встановлено будинковий вузол обліку газу з огляду на те, що з 01.01.2018 року у випадку не забезпечення обліку природного газу у побутових споживачів ПАТ «Житомиргаз» був би змушений припинити розподіл природного газу, як це визначено ст. 5 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а зобов`язання щодо забезпечення комерційного обліку визначене в редакції закону № 329-VІІІ від 09.04.2015 року вимагало від АТ «Житомиргаз» саме забезпечення такого обліку, не конкретизуючи обов`язок щодо індивідуальних комерційних вузлів. Тому, здійснивши за власний рахунок (враховуючи тариф на розподіл) забезпечення комерційного обліку шляхом встановлення будинкового вузла обліку природного газу АТ «Житомиргаз» вже виконало свій обов`язок, визначений Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Квартира позивача вже забезпечена комерційним обліком природного газу, а вимога здійснити встановлення індивідуального вузла обліку за цією адресую і є вимога щодо подвійного забезпечення обліку за рахунок оператора газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ), що жодною нормою вказаного закону не передбачено. З моменту встановлення будинкового вузла обліку розподіл спожитих об`ємів природного газу відповідно до показників будинкового вузла обліку здійснюються відповідно до вимог Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 року № 620. Встановлення будинкового лічильника було здійснено в рамках виконання Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Житомиргаз» на 2016-2025 роки, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 546 від 31.03.2016 року в таблиці Плану розвитку газорозподільної системи на 2016-2025 роки інвестиційна програма газорозподільного підприємства ПАТ «Житомиргаз» на 2016 рік за зазначеною адресою встановлення будинкового вузла обліку АДРЕСА_3 . Тому у випадку, коли облік вже забезпечено за рахунок оператора та у спосіб, передбачений відповідним законом, який діяв на той момент, волевиявлення споживача може полягати виключно у реалізації бажання встановити індивідуальний газовий лічильник за власний рахунок, що не суперечить діючим нормам, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Також наголосила, що позивачем не доведено належним чином розмір витрат на правову допомогу, оскільки з наданих документів неможливо встановити, яка саме вартість вже виконаних адвокатом робіт, вважає, що дана вимога позивача не підлягає задоволенню в повному обсязі (а.с.28-40).

28 жовтня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій зазначено, що відповідно до Закону України Закон «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» з 19.01.2018 року споживачі природного газу отримали право на встановлення саме індивідуального газового лічильника навіть тоді, коли вони використовують природний газ лише для приготування їжі. При цьому чинне законодавство не містить вказівки, що споживача, який раніше забезпечений загальнобудинковим газовим лічильником позбавлений такого права. Твердження відповідача про фінансову неспроможність забезпечення комерційного обліку природного газу шляхом встановлення індивідуальних лічильників на заслуговує на увагу, адже позивач регулярно та в повній мірі сплачує за комунальну послугу з розподілу та постачання природного газу, у вартість якого закладено витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу. Також зазначив, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу на вказану суму є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру (а.с.93-95).

13 грудня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 15 липня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Також вказала, що право на встановлення індивідуального газового лічильника у позивача ще не зазнало порушень зі сторони відповідача та вимога є передчасною, оскільки відповідно до внесених змін до Закону №3533-VI строк встановлення лічильників для приготування їжі встановлено до 1 січня 2023 року.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , будучи власником квартири АДРЕСА_2 , є споживачем послуг з отримання природного газу за вказаною адресою, які надає АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» (а.с.9,10,11).

01.02. 2017 року у зазначеному житловому будинку встановлений загальнобудинковий вузол обліку газу.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» із заявою про встановлення у належній їй квартирі індивідуального приладу обліку газу для приготування їжі.

Листом від 03 лютого 2020 позивача повідомлено, що особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», відповідно до ст.6 даного Закону України (у редакції, що діяла до 19 січня 2018 року) суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких природний газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі,- до 1 січня 2018 року. На виконання вимог законодавства у 2017 році були здійснені заходи щодо встановлення загальнобудинкових вузлів обліку газу. За адресами, де встановлено загальнобудинковий лічильник природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства, облік газу вважається забезпеченим відповідно до вимог Закону, що не передбачає встановлення індивідуальних лічильників природного газу за рахунок коштів газорозподільного підприємства (а.с.6-7).

Згідно з ч. 1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Згідно з ч.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 №3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до приписів частини 2 статті 2 Закону України (в редакції від 20 січня 2018 року) загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі №212/5836/17 зазначено, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеномустаттею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників багатоквартирного будинку). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати, діяв з порушенням вимог законодавства.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у питанні правомірності встановлення загальнобудинкового лічильника газу можна відокремити такі режими регулювання:

-до 20 січня 2018 року - за письмовою згодою споживачів відповідно до Тимчасового положення (у редакції постанови Кабінету міністрів України від 16 травня 2002 року №620) та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а також за умови укладення договору щодо зняття показань з будинкового вузла обліку та квартирних лічильників газу з власником (власниками) будинку (будинків, квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо;

- з 20 січня 2018 року - загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку відповідно до чинної редакції Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Під час розгляду справи було встановлено, що оператор газорозподільної системи в односторонньому порядку встановив загальнобудинковий лічильник природного газу у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

У чинній редакції вказаної норми від 28 березня 2021 року строк встановлення лічильників для приготування їжі встановлено до 1 січня 2023 року.

Отже, вищезазначена норма передбачає обов`язок саме газорозподільної організації встановити квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком №1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структуру тарифу включені витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивач сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, позовні вимоги про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» за власний рахунок здійснити встановлення у квартирі АДРЕСА_2 індивідуальний лічильник газу, який використовується для приготування їжі, є обґрунтованими.

Відмова АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» встановити у належній позивачу квартирі індивідуальний лічильник газу суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача.

Як встановлено під час розгляду справи, загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою АТ «Оператор газорозподільної системи « Житомиргаз». Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних індивідуальними лічильниками газу) та газорозподільною організацією, зокрема, щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, не укладалися.

Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог Кодексу та договору ( глава 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем).

Згідно із п. 1 глави 4 розділу Х Кодексу ГРС первинне обстеження вузла обліку на можливість його використання як комерційного здійснюється представниками оператора ГРМ перед пуском природного газу (що здійснюється в рамках заходів з приєднання до газорозподільної системи, або реконструкції комерційного вузла обліку, або переукладання договору) у точці вимірювання з новим споживачем в присутності безпосереднього споживача ( суміжного суб`єкта ринку природного газу).

Відповідно до п.7 глави 7 розділу Х Кодексу ГРС одразу після встановлення повіреного засобу вимірювальної техніки ( далі - ЗВТ) (або його повірки на місці встановлення) оператор ГРМ забезпечує пломбування встановленого (повіреного на місці) ЗВТ та складає акт про пломбування, який має бути підписаний споживачем. Перед пломбуванням ЗВТ оператор ГРМ має право за власний рахунок та з використанням еталонних або зразкових ( контрольних) ЗВТ перевірити похибку вимірювання встановленого ЗВТ та/або всього комерційного вузла обліку природного газу.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» не було надано доказів про складання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, який у встановленому законом порядку було б погоджено зі споживачами або ж їх представником.

Враховуючи ту обставину, що за вказаною адресою, був встановлений загальнобудинковий лічильник газу без згоди співвласників будинку, нарахування об`ємів спожитого природного газу у належній позивачу квартирі на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу не узгоджується з положеннями законодавства.

Таким чином, встановивши, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку, порушують права позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник. Вказані обставини призводять до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовується споживачем і за таких умов споживачі газу у одному житловому будинку поставлені у нерівне становище.

Посилання представника відповідача на висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №296/6536/17-ц та від 06.11.2019 у справі № 161/15083/16, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у зазначених справах предметом розгляду була правомірність нарахування плати за спожитий газ виходячи з показників загальнобудинкових вузлів обліку газу, а не питань відмови у встановленні індивідуальних лічильників газу споживачам.

З доводами представника відповідача про те, що до 01.01.2023 року право на встановлення індивідуального газового лічильника у позивача ще не зазнало порушень зі сторони відповідача та є передчасним, суд також не погоджується, так як з часу набрання чинності Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зокрема ч. 1 ст. 6 цього закону, в оператора ГРМ виник обов`язок зі встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, а зазначена дата є кінцевою для виконання цього обов`язку. Крім того, має місце факт відмови та не доведено, що відповідач самостійно до 01.01.2023 року встановить газовий лічильник у квартирі відповідача.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Матеріалами справи вбачається, що правова допомога надається адвокатом Соломонюком С.А. згідно ордера, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №2306 від 23 червня 2021 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Соломонюк та партнери» №2306 (а.с.16).

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу ОСОБА_1 адвокатом Соломонюком С.А, а також акта наданих послуг від 22.07.2021 року, розмір вартості послуг становить 3000,00 грн (складення позовної заяви, відповіді на відзив) (а.с.12,13).

Матеріалами справи підтверджено, що адвокатом Соломонюком А.С. подано позовну заяву, відповідь на відзив, а також адвокат приймав участь у судових засіданнях.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, ґрунтування позову на судовій практиці, що склалася, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, наявні доводи відповідача щодо неспівмірності витрат, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 76-80, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" за свій рахунок здійснити встановлення у квартирі АДРЕСА_2 газовий лічильник з цільовим призначенням для приготування їжі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" на користь ОСОБА_1 1 500 (одну тисячу п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз" на користь держави витрати судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Житомиргаз",

адреса: м. Житомир, вул. Фещенко-Чопівського, 35, код за .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 25.07.2022.