Справа № 215/5016/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2022 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання - Таран О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

04.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 400 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, а також витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн.

Вказує, що її мати, ОСОБА_4 працювала маляром в ТОВ «Промспецбуд». 27.07.2019 о 13-15 год., під час виконання робіт працівниками ТОВ «Промспецбуд», на майданчику із західної сторони будівлі РЗФ № 1, поверху якої збудована конвеєрна галярея ДФ № 1 ПрАТ «ПівнГЗК» згідно договору № 381 від 28.03.2017, укладеним між ТОВ «Промспецбуд» та ПрАТ «ПівнГЗК», стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого її мати, ОСОБА_4 , зазнала тілесних ушкоджень у вигляді сполученої травми голови, тулубу та кінцівок: закрита внутрішньочерепна травма, рана у лобній області праворуч, синець на повіках правого ока, садна у лобно-тем`яній області ліворуч, крововиливи у м`яких покривних тканинах голови з внутрішнього боку, субарахноїдальні крововиливи; закрита тупа травма грудної клітини; множинні синці на грудній клітині, множинні переломи ребер по декільком анатомічним лініям з ушкодженням пристінкової плеври, перелом ручки грудини; гемоторекс; поширені крововиливи в м`яких тканинах грудної клітки; множинні синці на кінцівках; стус тіла. Травма ускладнилась травматичним шоком. Від отриманої травми ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла.

Основною причиною є порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, машин і механізмів, тощо, а саме не встановлення підйомника на виносні опори перед виконанням робіт, супутньою - невиконання вимог інструкції з охорони праці в частині не встановлення підйомника на виносні опори перед виконанням робіт.

Особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є: ОСОБА_3 , машиніст автовишки, працівник ФОП ОСОБА_2 , який порушив вимоги безпеки під час експлуатації автопідйомника АПГ-22; ОСОБА_5 , виконавець робіт дільниці загально-будівельних робіт № 1 РБУ № 2 ТОВ «Промспецбуд».

Також, вироком Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 р., справа № 215/478/20, ОСОБА_6 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

Таким чином, вважає, що нещасний випадок на виробництві, під час якого отримала травми від яких померла її матір, ОСОБА_4 , стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, власником якої є відповідач - ФОП ОСОБА_2 , а також неналежного виконання своїх трудових обов`язків працівником відповідача - ОСОБА_3 , обумовлений неналежним виконанням відповідачем ФОП ОСОБА_2 вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Смертю матері позивачу завдано моральну шкоду, оскільки вона втратила матір. У них з матір`ю були дуже тісні та довірливі стосунки. На час смерті матері вона іншої сім`ї не мала, вони проживали разом, разом проводили вечори після роботи, вихідні дні, спілкувались з нашими друзями, мали спільні інтереси та захоплення. У лютому 2018 року мені було встановлено 3-тю групу інвалідності за загальним захворюванням з враженням опорно-рухового апарату, а тому вона перебувала на утримані матері.

Під час хвороби, інших життєвих труднощів та негараздів вона з матір`ю завжди могли розраховували лише один на одного, допомагали та підтримували один одного у скруті, ділилися радощами та горем. На день смерті матері виповнилось лише 54 роки. Після звістки про її смерть вона відчула сильне душевне потрясіння та шок. Тривалий час перебувала у пригніченому стані, не могла спати по ночам, мені було нічого не цікаво та нічого непотрібно. Після її смерті, її життя повністю змінилося, у зв`язку із чим вона простить стягнути з відповідача 400 000 грн. завданої моральної шкоди.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності, та відсутності позивача.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 12-00 год. 21.10.2021, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21.10.2021 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 11-00 год. 30.11.2021, у зв`язку з неявкою сторін, щодо яких у суду відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 30.11.2021 відкладено розгляд справи на 11-00 год. 29.12.2021, у зв`язку з неявкою сторін у справі.

29.12.2021 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 09-30 год. 24.01.2022, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з наданням часу для мирного врегулювання спору.

24.01.2022 справу знято з розгляду до 10-00 год. 01.03.2022, у зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні.

Ухвалою суду від 01.03.2022 відкладено розгляд справи на 10-00 год. 25.04.2022, у зв`язку з неявкою сторін у справі.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_1 , матір`ю якої в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 від 25.09.1989, записано ОСОБА_4 (а.с. 6).

Відповідно до довідки МСЕК, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з враженням опорно-рухового апарату, за висновками якої їй протипоказана робота з тривалою ходою, підіймати важкості (а.с. 7).

Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 був зареєстрований 13 липня 2019 року Тернівським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 165 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Тернівським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голловного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 914 (а.с. 9).

Згідно Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №14, 27 липня 2018 о 13 год. 15 хв. на ТОВ «Промспецбуд», затвердженого 18.09.2018 заступником начальника Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області Катченко В.Є., нещасний випадок стався за наступних обставин: о 07 годині 45 хв. 27.07.2018 р. виконавець робіт дільниці загально-будівельних робіт № 1 РБУ № 2 ТОВ «Промспецбуд» ОСОБА_5 та в.о. виконавця робіт дільниці № 1 ОСОБА_12 визначили обсяги та види робіт на зміну для працівників дільниці, у тому числі для ланки працівників у складі 2-х малярів дільниці, які повинні були виконувати роботи за допомогою автомобільного підйомника по ряду А будівлі РЗФ-1/ДФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК», після чого ОСОБА_5 пішла до інженера технічного нагляду за спорудами та будівлями ДФ-1 ОСОБА_13 для оформлення наряду-допуску на виконання робіт.

О 08 год. 15 хв. ОСОБА_12 та ОСОБА_5 видали письмовий наряд працівникам дільниці № 1, в тому числі малярам ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на роботи з наформування та очищення колон будівлі РЗФ-1/ДФ-1, а маляру ОСОБА_4 на роботи із шпаклювання та шліфування стін у адміністративно-побутовому корпусі РЗФ-1, про що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та ОСОБА_4 після проведення їм відповідного інструктажу розписались в книзі нарядів дільниці №1.

Після отримання письмового наряду, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 взяли необхідний інструмент, запобіжні пояси інв.№ 48 та інв.№49, які згідно із записом в «Журнале учета и выдачи монтажных поясов» дільниці №1 були отримані ними 03.07.2018 ВІД ОСОБА_5 та зберігались разом з інструментом і направились на місце виконання робіт очікувати автопідйомник. Згідно з протоколом випробування від 15.03.2018 №772, пояс запобіжний інвентарний номер 48 придатний до експлуатації та від 07.05.2018 №800, пояс запобіжний інвентарний номер 49 придатний до експлуатації.

Близько 09 год. 30 хв. на об`єкт прибув автомобільний підйомник гідравлічний АГП-22, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням згідно із записами в «Путевом листе автокрана 725 от 27.07.2018» ОСОБА_16

ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_13 , що авто майданчик прибув на місце робіт заходи, передбачені нарядом-допуском виконано, а саме зона робіт огорнена, знаки виставлені.

Під час проведення цільового інструктажу машиністу автовишки із записом в наряді- допуску №04-120 ОСОБА_5 , за її поясненнями, засумнівалась, що перед нею перебуває ОСОБА_16 , оскільки впізнала в особі машиніста автопідйомника ОСОБА_3 , якого вона особисто знала раніше. Після з`ясування цього питання, ОСОБА_3 пред`явив своє посвідчення машиніста автовишки, видане 10.02.2017 Приватним закладом «Центр професійної освіти і навчання за №107-17-04, і ОСОБА_5 вписала в додаток до наряду-допуску «04-120 від 23.07.2018 відмітку про проведення цільового інструктажу ОСОБА_3 , як водію автовишки, та ознайомила його під розпис з «Проектом виконання робіт №616-ППР» «На ремонтно-відновленні роботи по улаштуванню торкет покриття залізобетонних стінових панелей корпусу збагачення РЗФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК».

Комісії зі спеціального розслідування не вдалось з`ясувати, з яких причин ОСОБА_3 , що згідно з наказом ФОП ОСОБА_2 від 20.07.2018 №2307/1 прийнятий на роботу машиністом підіймально-транспортних машин з 23.07.2018, наказом ФОП ОСОБА_2 від 23.07.2018 №10 призначений і допущений до виконання своїх обов`язків в якості обслуговуючого і ремонтного персоналу за автогідропідіймачем ЗІЛ-130 НОМЕР_3, використав посвідчення № НОМЕР_4 від 10.02.2017, видане машиністу автовишки та авто підіймача ОСОБА_16 .. Крім того, згідно з наданих пояснень ФОП ОСОБА_2 , на ранок 27.07.2018 його не було в місті, він перебував у відрядженні в іншій області, приймав заявку на автовишку від механіка РБУ-2 ТОВ «Промспецбуд» телефоном і не мав можливості здійснити особистий контроль за розподілом найнятих працівників з автотранспортом на заявлених об`єктах, тому він не може пояснити, яким чином ОСОБА_3 виявився на об`єкті РЗФ-1/ДФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК».

З 10 год. 00 хв. в присутності ОСОБА_5 ланка із двох малярів ОСОБА_15 та ОСОБА_14 приступила до виконання робіт на висоті 21950 м., піднявшись в люльці гідропідйомника. За поясненнями, наданими ОСОБА_14 та ОСОБА_5 , роботи виконувались на колоні 108 ряду А будівлі РЗФ-1/ДФ-1 виставленими упорами (аутригерами), з єдиним підйомом до 11 год. 45 хв.

О 10 год. 45 хв. на мобільний телефон ОСОБА_14 зателефонувала її донька та попросила побути з онукою. ОСОБА_14 зателефонувала начальнику дільниці ОСОБА_17 та попросила відпустити її з обіду за заявою у відпуску без збереження заробітної плат. Отримавши погодження, ОСОБА_14 повідомила ОСОБА_5 , яка перебувала біля автомобільного підйомника поруч з місцем виконання робіт, що не буде на роботі після обідньої перерви, в зв`язку із сімейними обставинами. Тому ОСОБА_5 зателефонувала в.о. виконавцю робіт ОСОБА_12 щодо необхідності зміни складу ланки, яка виконуватиме роботи після обіду за нарядом-допуском №04-120, та необхідності внесення зміни в наряді для ОСОБА_4 в Книзі нарядів, а саме направилась до адміністративно-побутового корпусу РЗФ-1 попередити ОСОБА_4 про зміну завдання та провести їй цільовий інструктаж із записом в додатку до наряду-допуску №04-120.

Перед обідом, ОСОБА_12 проінструктував ОСОБА_4 , вписав до Книги нарядів нове місце та види робіт для неї, а ОСОБА_14 розписалась в Книзі нарядів про закінчення роботи о 12-00 год. та пішла додому.

Під час обідньої перерви, за поясненнями ОСОБА_12 , він обідав разом з іншими працівниками дільниці, в тому числі і з ОСОБА_15 та ОСОБА_4 . Після обідньої перерви ОСОБА_15 та ОСОБА_4 пішли до будівлі РЗІ-1/ДФ-1 на місце виконання робіт, а ОСОБА_5 пішла спочатку до споруди Управління комбінату здійснити заміри наступному об`єктів робіт.

З пояснень, наданих механіком дільниці насосного відділення ІІ черги РЗФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК» ОСОБА_18 , він о 13-15 год. 27.07.2018 йшов вздовж корпусу РЗІ-1 до приміщення чергових електриків та побачив як автовишка, що стояла із західного боку споруди з піднятою маже вертикально стрілкою почала падати. Під час падіння автовишки він побачив водія, який керував підйомом стріли та зістрибнув з майданчика управління автовишкою, і двох робітниць у люльці автовишки, які дуже кричали під час падіння. ОСОБА_18 мобільним телефоном відразу зателефонував «103», де йому відповіли, що необхідно телефонувати в «Медиком», оскільки на ПрАТ «ПівнГЗК» пропускна система і машину міської швидкої допомоги не впустять на територію промислового майданчика. Підійшовши до місця падіння люльки на газон, ОСОБА_18 побачив двох робітниць, що лежали на землі, обидві були пристебнуті запобіжними поясами до огородження люльки, одна з них не подавала ознак життя, а друга просила про допомогу.

О 13 год. 20 хв. начальник дільниці ОСОБА_17 телефоном повідомили про нещасний випадок, який стався з працівниками її дільниці, яка в свою чергу повідомила ОСОБА_5 та ОСОБА_12 . Прибувши на місце події, вони побачили, що ОСОБА_15 , не подає ознак життя, а ОСОБА_4 отримала численні травми та потребує медичної допомоги.

Машиною швидкої медичної допомоги ОСОБА_4 була доставлена о 14 год. 10 хв. до травматологічного відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №7» ДОР, де померла о 16 год. 15 хв.» (а.с. 14-17)

Згідно Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом №14, вид події - падіння потерпілого з висоти.

Відповідно до п. 7 вказаного Акту, причиною нещасного випадку, визнано: організаційна, а саме порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин механізмів; п.11, розділу 6, глави VII НПАОП 0.00-1.80-18 «Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання»; розділ «Вимоги до виконання робіт з автовишки «Проекту виконання робіт №616-ППР» «На ремонтно-відновлені роботи по улаштуванню торкет покриття залізобетонних стінових панелей корпусу збагачення РЗФ-1 ПрАТ «ПІВНГЗК»; невиконання вимог інструкції з охорони праці; вимоги п.3.5 «Інструкція з охорони праці для машиніста автовишки та автогідропідіймача ФОП ОСОБА_2 №01-18», затвердженої наказом ФОП ОСОБА_2 , від 11.06.2018 №7; вимоги п.2.3.1, 2.1.1 Посадової інструкції виконавця робіт дільниці загально-будівельних робіт №01 ремонтно-будівельного управління №2 , затверджено 04.05.2011. Особами, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку є: ОСОБА_3 , машиніст автовишки, який працює у ФОП ОСОБА_2 , і який порушив вимоги безпеки під час експлуатації автопідйомника АПГ-22 в частині не встановлення підйомника на виносні опори перед виконанням робіт, чим порушив вимоги п.3.5. «Інструкції з охорони праці для машиніста автовишки та автогідропідіймача ФОП ОСОБА_2 №01-18», затвердженої наказом ФОП ОСОБА_2 від 11.06.2018 №7, розділ «Вимоги до виконання робіт з автовишки «Проекту виконання робіт №616-ППР» «На ремонтно-відновленні роботи по улаштуванню торкет покриття залізобетонних стінових панелей корпусу збагачення РЗФ-1 ПрАТ «ПІВНГЗК» та вимоги п.11 розділу 6 глави VII НПАОП 0.00-1.80-18 «Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання».

Висновком комісії встановлено, що нещасний випадок з малярем ТОВ «Промспецбуд» ОСОБА_4 пов`язаний з виробництвом (а.с.14-17).

Згідно Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27.07.2018 о 13-15 год. від 14.09.2018, особи, які допустили порушення законодавства про працю та по охороні праці Комісією встановлено: ОСОБА_3 , машиніст автовишки, працівник ФОП ОСОБА_2 , який порушив вимоги безпеки під час експлуатації автопідйомника АПГ-22 в частині не встановлення на виносні опори перед виконанням робіт, чим порушив вимоги п. 3.5 «Інструкції з охорони праці машиніста автовишки та автогідропідіймача ФОП ОСОБА_2 № 01-18», затвердженої наказом ФОП ОСОБА_2 від 11.06.2018 № 7; розділ «Вимоги до виконання робіт з автовишки «Проекту виконання робіт № 616-ППР» «На ремонтно-відновленнні роботи по улаштуванню торкет покриття залізобетонних стінкових панелей корпусу збагачення РЗФ-1 ПрАТ «ПівнГЗК» та вимоги п. 11 розділу 6 глави VII НПАОП 0.00-1.80-18 «Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання»;

- ОСОБА_5 , виконавець робіт дільниці загально-будівельних робіт № 1 РБУ № 2 ТОВ «ПРОМСПЕЦБУД», яка не забезпечила в достатній мірі виконання підлеглим персоналом вимог правил виконання робіт на висоті, чим порушила вимоги п. 2.3.1, 2.1.1 Посадової інструкції виконавця робіт дільниці загально-будівельних робіт № 1 РБУ № , затвердженої 04.05.2011 (а.с. 18-26).

Вироком Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 р., справа № 215/478/20, ОСОБА_6 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України (а.с. 27-30).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого порушеного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини - є головним обов`язком держави.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, що передбачено ч.1 та п. 1 ч.2 ст. 23 ЦК України.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно ст.179 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Так, внаслідок смерті матері, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнає, у зв`язку зі смертю близької людини, що призводить до порушення її звичайного способу життя.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Таким чином, внаслідок втрати рідної матері позивачу завдано глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя матері вона перебувала з нею в тісних сімейних стосунках, перебувала у неї на утриманні, мала ІІ групу інвалідності, мати завжди допомагала їй у будь-яких справах та підтримувала у складних життєвих ситуаціях. Дізнавшись про смерть своєї матері позивач зазнала емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Після загибелі матері нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, вона постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про матір постійно переслідують її. Позивач позбавлена материнського спілкування, турботи та любові рідної матері.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, неналежного виконання своїх трудових обов`язків працівником відповідача та обумовлена неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами, розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, врахувавши всі вищевикладені обставини справи, при визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, у зв`язку із втратою матері, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 100 000 грн. з ФОП ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Згідно положення ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди спричиненої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року.

З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1000 грн., що становить один відсоток ціни позову

Щодо стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги представником позивача надано копію Договору про надання правової допомоги у цивільному процесі від 03.08.2021, укладений між позивачем та адвокатом Радченко О.М., розрахунок витрат на правову допомогу від 04.08.2021 на суму 6000 грн., акт виконаних робіт у справі від 04.08.2021, квитанція №01/08/21 від 04.08.2021, відповідно до якої адвокатом одержано від ОСОБА_1 кошти в сумі 6000 грн. за надання правової допомоги по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013).

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн., та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також відповідно до розміру задоволених вимог, суд вважає необхідним стягнути витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 23, 268, 1167 - 1168 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1000 грн. на користь держави.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Дата складення повного тексту судового рішення 25 квітня 2022 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: фізична особа-підприємць ОСОБА_2 , місце адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: