Справа № 464/2539/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/2169/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСББ «Кавалерідзе 14» Детинича П.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м.Львова в складі судді Чорної С.З. від 05 травня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Кавалерідзе 14" в особі керівника Пікневич Аліни Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в інтересах, яких діє ОСОБА_1 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про виселення з квартири, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05 травня 2021 року позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Кавалерідзе 14" в особі керівника ОСОБА_4 задоволено повністю та виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Кавалерідзе 14" в особі керівника ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 2 102 гривень.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити ОСББ "Кавалерідзе 14" у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що рішення прийнято із порушенням норм процесуального права і таким, що не відповідає нормам матеріального права, внаслідок чого підлягає скасуванню. Вказує, що судом не було взято до уваги, що нею зайнято приміщення на законних підставах, відповідно до умов Договору № 1 від 25 квітня 2002 року, і починаючи з цього часу до 31 грудня 2019 року виконувались послуги із прибирання прибудинкової території та сходових кліток у будинку. Даний Договір не передбачав умови вселення в квартиру АДРЕСА_1 при наявності ордера. Окрім того, якщо такий ордер повинен бути необхідним, то видача такого не залежала від її волі, це повноваження, які входять у компетенцію позивача та місцевих виконавчих органів. Вважає безпідставним висновок суду про те, що вона із позивачем ніколи не була у трудових відносинах, так як судом не взято до уваги, що на час прийняття будинку ЖБК № 177 в експлуатацію його було передано на баланс комунального підприємства (ЖЕКУ), який обслуговував житловий та нежитловий фонд міста, маючи у своєму штаті найманих працівників, серед яких і вона працювала двірником. Тому вважає, що позивач, який на той час мав статус кооперативу, не міг укласти трудовий договір «напряму» із двірником, оскільки будинок був на балансі в ЖЕКу. Також вважає безпідставним висновок суду, що вона і члени її сім`ї забезпечені житлом, оскільки зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Дана квартира є неприватизованою, і у наявності є лише реєстрація місця проживання, але проживати в цьому помешканні дітям буде тяжко. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що за час проживання у спірній квартирі народилися діти, яким після виселення буде важко адаптуватись у іншому помешканні, яке складається із трьох кімнат, де проживає три сім`ї (9 осіб). Таке проживання створить для дітей неналежні умови, як для проживання так і для навчання, виникатимуть постійні побутові конфлікти. Крім цього, судом не взято до уваги, що за 19 років проживання у спірній квартирі нею оплачуються комунальні послуги на рахунок позивача і ним приймається ця квартирна плата і визнається. Окрім того, за час проживання у цій квартирі нею робилися ремонти (зокрема замінено батареї опалення, сантехнічні прилади, побілка тощо). Стверджує, що тривалий час проживання у даній квартирі дітей, які не мають іншого житла, є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру житлом цих дітей в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім цього, зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до прийняття рішення, яке суперечить нормам чинного законодавства України та безпідставно не застосовано норми цивільною законодавства, що врегульовують такі правовідносини, а саме ст. 125 ЖК України (абзац шостий), яка забороняє виселення із службових житлових приміщень одиноких осіб із дітьми.

В судове засідання окрім представника позивача ОСББ «Кавалерідзе 14» Детинича П.І., решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заяви про уточнення позовних вимог, пояснення на відповідь на відзив, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.47 Конституції України, ст.16 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 43-44, 49, 81, 89,141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, 118, 121-122, 124, 125 ЖК України, та задовольняючи позов, виходив з того, що ОСОБА_1 разом з всіма проживаючими підлягає виселенню з службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, оскільки остання була прийнята на роботу прибиральницею ЖБК -177 з правом проживання в квартирі АДРЕСА_1 з оплатою нею за комунальні послуги на період виконання нею робіт по прибиранню прилеглої території і сходових кліток ЖБК-177 та на даний час послуги по прибиранню прилеглої території і сходових кліток за адресою АДРЕСА_3 здійснює двірник АОСББ «Сучасне житло» Климус І.М., відповідно до наказу №4/к від 29.12.2019. Покликання відповідача на те, що остання не може звільнити службову квартиру, оскільки власного житла чи по найму вона немає, а з нею без батька проживає неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до довідки про склад сім`ї і прописку ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно до листа Управління житлового господарства №2501-62 від 10.01.2017 перебуває на кооперативному обліку у Львівській міській раді, а тому її права та права дітей не будуть порушені. Щодо покликання відповідача на те, що Договір №1 від 25.04.2002 не розірваний та те, що вона не відмовляється від виконання своїх трудових обов`язків двірника, суд зазначає наступне, що оскільки ОСББ «Кавалерідзе-14» вступило до асоціації ОСББ «Сучасне житло» та відповідно до наказу №4/к від 29.12.2019 АОСББ «Сучасне житло» вмінено в обов`язки двірнику АОСББ «сучасне житло» ОСОБА_5 з 02.01.2020 здійснювати прибирання сходових кліток та прибудинкової території будинку за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вважається такою, що припинила свої трудові обов`язки, щодо прибирання сходових кліток та прибудинкової території будинку за адресою АДРЕСА_3 . Крім цього, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 20.12.2005 головою ЖБК - 177 виносилось попередження про звільнення службової квартири АДРЕСА_4 денний термін, у зв`язку із невиконанням обов`язків передбачених Договором №1 від 25.04.2002.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

20.05.2020 ОСББ "Кавалерідзе 14" в особі керівника ОСОБА_4 звернулося в суд з позовною заявою (з врахування поданої заяви про уточнення позовних вимог) до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в інтересах, яких діє ОСОБА_1 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, в якому просили:

?виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову вказували, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів №250 від 19.06.1986 надано дозвіл на заселення будинку АДРЕСА_5 . Згідно протоколу №1 загальних зборів членів кооперативу №ЖБК-177 від 24.04.2004 ухвалено рішення про виселення прибиральниці ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 в зв`язку з припиненням договору №2 від 25.09.1991. Прийнято прибиральницею ЖБК -177 ОСОБА_1 з правом проживання в квартирі АДРЕСА_1 з оплатою нею за комунальні послуги на період виконання нею робіт по прибиранню прилеглої території і сходових кліток ЖБК-177. Відповідно до Договору №1 від 25.04.2002 ЖБК-177 поселив ОСОБА_1 з сім`єю в службову квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 21.69 кв.м з оплатою за неї комунальних послуг. ОСОБА_1 зобов`язується прибирати прибудинкову територію та сходові клітки будинку по АДРЕСА_3 . У випадку невиконання умов договроу ОСОБА_1 буде розірваний договір, внаслідок чого остання на протязі двох тижнів після розірвання договору має виселитися із службової квартири АДРЕСА_1 зі всіма проживаючими з нею членами сім`ї. Рішенням загальних зборів ОСББ від 01.07.2016 ЖБК - 177 реорганізовано в ОСББ «Кавалерідзе-14». Згідно Протоколу загальних зборів ОСББ «Кавалерідзе - 14» від 29 серпня 2019 вирішено правлінню ОСББ «Кавалерідзе -14» звернутись до АОСББ «Сучасне житло» з заявою про вступ до неї. Згідно протоколу загальних зборів асоціації ОСББ «Сучасне житло» від 30 листопада 2019 вирішено прийняти ОСББ «Кавалерідзе - 14» в Асоціацію з 01.01.2020. Відповідно до наказу №4/к від 29.12.2019 АОСББ «Сучасне житло» в зв`язку із вступом в асоціацію ОСББ «Кавалерідзе-14» вмінено в обов`язки двірнику АОСББ «Сучасне житло» ОСОБА_5 з 02 січня 2020 здійснювати прибирання сходових кліток та прибудинкової території будинку за адресою АДРЕСА_3 . Оскільки ОСОБА_1 з 28 грудня 2019 року, тобто з моменту припинення надання послуг ЛКП «Старий Сихів» фактично припинила виконувати свої обов`язки по АДРЕСА_3 , а отже підлягає виселенню із спірного приміщення, так як у відповідності до зобов`язання від 07 травня 2002 у випадку припинення обов`язків прибиральниці по прибиранню прибудинкової території та сходових кліток у будинку АДРЕСА_3 вона на протязі двох тижнів має виселитися із службової квартири. Крім цього, відповідачка вселена у квартиру без надання відповідного ордеру.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Крім цього, за ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Також, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), рішення від 02 грудня 2010 року) (Заява № 30856/03):

40. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги).

41. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50).

42. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (див. рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).

43. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 12 червня 2008 р. у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), заява № 78146/01, п. 125). Функція роз`яснення та тлумачення положень національного закону належить насамперед національним судам (див., наприклад, рішення у справі «Озтюрк проти Туреччини» (Ozturk v. Turkey) [ВП], заява № 22479/93, п. 55, ECHR 1999-VI). Хоча Суд не може замінити своїм рішенням рішення національних судів та його повноваження щодо перевірки дотримання національного законодавства обмежені (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Слівенко проти Латвії» (Slivenko v. Latvia) [ВП], заява № 48321/99, п. 105, ECHR 2003-Х; та рішення від 22 жовтня 2009 р. у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulic v. Croatia), заява № 3572/06, п. 39), його функцією є перевірка обґрунтування національних судів з точки зору Конвенції (див. рішення у справі «Слівенко проти Латвії», зазначене вище). Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Лупса проти Румунії» (Lupsa v. Romania), заява № 10337/04, пункти 41-42, ECHR 2006-VII; та рішення від 24 квітня 2008 р. у справі «С.G. та інші проти Болгарії» (С.G. and Others v. Bulgaria), заява № 1365/07, пункти 42,46 та 49-50).

44. Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява № 20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 9 жовтня 2007 р. у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення в справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», п. 50; рішення від 15 січня 2009 р. у справі «Косіч проти Хорватії» (Cosic v. Croatia), заява № 28261/06, пункти 21-23; та рішення від 22 жовтня 2009 р. у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulic v. Croatia), заява № 3572/06, пункти 42-45). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [ВП], заява № 33202/96, п. 110, ECHR 2000-I).

Відповідно до ст.118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно з ч. 2 ст.121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Відповідно до ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів №250 від 19.06.1986 надано дозвіл на заселення будинку АДРЕСА_5 .

Згідно протоколу №1 загальних зборів членів кооперативу №ЖБК-177 від 24.04.2004 ухвалено рішення про виселення прибиральниці ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 в зв`язку з припиненням договору №2 від 25.09.1991. Прийнято прибиральницею ЖБК -177 ОСОБА_1 з правом проживання в квартирі АДРЕСА_1 з оплатою нею за комунальні послуги на період виконання нею робіт по прибиранню прилеглої території і сходових кліток ЖБК-177.

Відповідно до Договору №1 від 25.04.2002 ЖБК-177 поселяє ОСОБА_1 з сім`єю в службову квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 21.69 кв.м з оплатою нею за комунальні послуги. ОСОБА_1 зобов`язується прибирати прибудинкову територію та сходові клітки будинку на АДРЕСА_3 . У випадку невиконання умов договору ОСОБА_1 з нею буде розірваний договір №1 і вона на протязі двох тижнів після розірвання договору має виселитися із службової квартири АДРЕСА_1 зі всіма проживаючими з нею членами сім`ї. Договір вважається дійсним доти поки він не буде розірваний з ініціативи правління ЖБК-177, або не поступить заява від ОСОБА_1 про його припинення.

Згідно зобов`язання від 07 травня 2002 року, ОСОБА_1 стверджує, що в відповідності з договором №1 від 25.04.2002 року заключеним з правлінням ЖБК-177 і МСЕК-115 і протоколу №1 загальних зборів членів кооперативу ЖБК-177 від 24.04.2002 року в випадку припинення трудового зв`язку з ЖБК-177 службова квартира АДРЕСА_1 буде звільнена в установлений договором термін.

Рішенням загальних зборів ОСББ від 01.07.2016 ЖБК -177 реорганізовано в ОСББ «Кавалерідзе-14».

Згідно Протоколу загальних зборів ОСББ «Кавалерідзе - 14» від 29.08.2019 вирішено правлінню ОСББ «Кавалерідзе -14» звернутись до АОСББ «Сучасне житло» з заявою про вступ до неї.

Згідно протоколу загальних зборів асоціації ОСББ «Сучасне житло» від 30.11.2019 вирішено прийняти ОСББ «Кавалерідзе - 14» в Асоціацію з 01.01.2020.

Відповідно до наказу №4/к від 29.12.2019 АОСББ «Сучасне житло» в зв`язку із вступом в асоціацію ОСББ «Кавалерідзе-14» вмінено в обов`язки двірнику АОСББ «Сучасне житло» ОСОБА_5 з 02.01.2020 здійснювати прибирання сходових кліток та прибудинкової території будинку за адресою АДРЕСА_3 .

З долученого до матеріалів справи акту АОСББ «Сучасне житло» №187 від 21.09.2020 вбачається, що ОСОБА_1 на даний час проживає в службовій квартирі ОСББ «Кавалерідзе-14» за адресою: АДРЕСА_6 , разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, як вбачається з Договору №1 від 25.04.2002 року, Протоколу загальних зборів членів кооперативу ЖБК-177 від 24.04.2022 року та зобов`язання ОСОБА_1 від 07.05.2002 року, відповідачка ОСОБА_1 фактично з 25.04.2002 року перебуває у трудових відносинах з позивачем (на той час ЖБК-177). А саме, як вбачається з протоколу загальних зборів членів кооперативу ЖБК-177 від 24.04.2022 року відповідачку було прийнято на роботу прибиральницею ЖБК-177 замість прибиральниці ОСОБА_6 та така була поселена в службову квартиру на час виконання нею трудових обов`язків, а конкретніше як вказано в зобов`язанні, «на час трудового зв`язку з ЖБК».

Крім цього, згідно вказаних документів ОСОБА_1 зобов`язалась прибирати прибудинкову територію та сходові клітки будинку на АДРЕСА_3 .

Також, договір міг бути розірваний з відповідачкою у випадку не виконання нею таких умов договору.

В матеріалах справи відсутні докази про розірвання договору від 25.04.2002 року з ініціативи позивача, з підстав невиконання відповідачкою його умов, тобто договір та зобов`язання за таким слід вважати чинними і на даний час.

Укладення угоди ОСББ «Кавалерідзе» з іншим двірником з власної ініціативи без порушення умов договору ОСОБА_1 , не свідчить про розірвання даного договору.

Крім цього, згідно ст. 124 ЖК України, Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Однак, також, згідно ст. 125 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено:

осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків;

осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років;

осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення;

осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників;

пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Враховуючи вказане, а саме те, що відповідачці було надано службову квартиру на час виконання нею трудових обов`язків, а, також, перебування нею з позивачем в трудових відносинах більше як 10 років, а також наявність у неї двох неповнолітніх дітей, у суду не було підстав для задоволення позову та виселення відповідачки з дітьми без надання іншого житла.

Не дотримання процедури надання службового житла відповідачці позивачем, а саме не видача ордеру на вселення у службове житло, не може бути поставлено у вину відповідачки та підставою для її виселення з цих підстав з наданого службового житлового приміщення.

Окрім цього, навіть якщо припустити, що спірне житло не було надано відповідачці як службове на час виконання трудових обов`язків, а лише на умовах цивільно-правового договору, то договір, як правова підстава проживання відповідачки з її сім`єю у спірному житлі є чинним та не розірваним на даний час, про що йшлося.

Враховуючи вищенаведене, те, що відповідачка з 2002 року дотепер перебуває в трудових відносинах з позивачем; те що така проживає у службовій квартирі понад 10 років (на даний час 20 років); те що ОСОБА_1 є одинокою особою та на утриманні у неї знаходяться двоє неповнолітніх дітей; те що у неї та членів її сім`ї є стійкий зв`язок із спірним житлом, який виник на законних підставах, які на даний час не відпали, підстав для виселення її та членів її сім`ї без надання іншого жилого приміщення слід вважати немає, оскільки таке виселення суперечитиме вимогам закону, про що йшлося, не переслідуватиме легітимної мети, оскільки звільнення такого житла для досягнення певної легітимної мети позивачем не обґрунтовувалося, а також слід вважати відповідно не буде необхідним в демократичному суспільстві, оскільки два останніх елементи трискладового тесту слід вважати немає необхідності перевіряти за відсутності першого, тобто відсутності законності такого заходу втручання.

Зважаючи на вказане, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити, визнавши її доводи обґрунтованими. Рішення ж Сихівського районного суду м.Львова від 05 травня 2021 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 травня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Кавалерідзе 14" в особі керівника ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в інтересах, яких діє ОСОБА_1 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про виселення з квартири відмовити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Кавалерідзе 14" в користь ОСОБА_1 3153грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2022 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра