Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

15 квітня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

при секретарі судового засідання Кухар Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки і піклування (Служба у справах неповнолітніх та дітей) Тернопільської міської ради про надання дозволу на тимчасовий вивіз неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Орган опіки і піклування (Служба у справах неповнолітніх та дітей) Тернопільської міської ради про надання дозволу на тимчасовий вивіз неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 19 вересня 2009 р. по 21 грудня 2015 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В даний час дитина проживає з позивачем. Зазначає, що з часу розірвання шлюбу відповідач маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дочки свідомо не приймає, зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої. Позивач вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на стані її здоров`я, фізичному, духовному та моральному розвитку. Проте, оскільки відповідач дозволу на тимчасовий виїзд дочки не надає, тому позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2021 року, справу передано на розгляд до Залізничного районного суду міста Львова.

Згідно ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 22 лютого 2022 року, справу передано за підсудністю на розгляд Галицького районного суду міста Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18.03.2022 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження

Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, в якій просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відтак, згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати за відсутності учасників справи, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.12.2015 року розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як слідує із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 20 жовтня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 20 жовтня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали шлюб, прізвище дружини (позивачки) після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 та яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Положеннями ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами).

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ

може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків

відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

З врахуванням обставин справи та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, на підставі вищенаведеного, зважаючи на те, що у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом під час розгляду справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та надання дозволу на тимчасовий вивіз неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею при поданні даного позову до суду судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на вивіз її доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в країни Шенгенської зони (Італію, Іспанію, Португалію, Грецію), а також Єгипту, Туреччини, ОАЕ (Дубаї, Абу-Дабі) та Ізраїлю без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 на період з 01.05.2022р. по 01.05.2025р. для оздоровлення.

Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без згоди батька дитини - ОСОБА_2 , здійснювати оформлення необхідних документів для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в країни Шенгенської зони (Італію, Іспанію, Португалію, Грецію), а також Єгипту, Туреччини, ОАЕ (Дубаї, Абу-Дабі) та Ізраїлю без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 на період з 01.05.2022р. по 01.05.2025р. для оздоровлення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_2 , запис №745, виданий 19.12.2016р., орган, що видав - 6110, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа - Орган опіки і піклування (Служба у справах неповнолітніх та дітей) Тернопільської міської ради, адреса: вул. Шевченка, 1, м. Тернопіль, 46001.

Суддя Х.М. Мисько