КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 752/5240/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6116/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Слободянюк А. В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

при секретарі - Лащевській Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СБ ЛТД», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрміськбуд Холдинг», третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року,

встановив:

у лютому 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею майнові права на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , зобов`язавши Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) здійснити відповідну державну реєстрацію майнових прав.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 рокув задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що між нею та ТОВ «СБ ЛТД» було укладено Попередні договори купівлі-продажу квартири від 30 вересня 2014 року та 03 грудня 2014 року, відповідно до умов яких ТОВ «СБ ЛТД» зобов`язувалось передати (укласти Основний договір) позивачу у власність квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , а позивач зобов`язувалась сплатити їх вартість. В подальшому між нею, ТОВ «СБ ЛТД» та відповідачем було укладено договори, відповідно до умов яких всі права та обов`язки ТОВ «СБ ЛТД» перейшли до ТОВ «Укрміськбуд Холдинг». Позивач зазначала, що нею було сплачено повну вартість об`єктів нерухомості, які за умовами укладених договорів мали бути передані їй протягом першого кварталу 2016 року, однак із засобів масової інформації їй стало відомо про те, що будівництво житлового комплексу зупинено, оскільки забудовник вів його за відсутності належної дозвільної документації. За таких обставин просила визнати за нею майнові права на квартири.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 рокув задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено оплати повної вартості об`єктів, про визнання майнових прав на які вона просить. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 15, 16, 177, 190 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що було надано докази повної оплати вартості об`єктів майнових прав, що є достатнім для визнання за нею майнових прав. Такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (частина перша статі 177 ЦК України).

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (частини перша та друга статті 190 ЦК України).

Під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна (див. постанову Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16).

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

При зверненні до суду з позовом на підтвердження оплати вартості об`єктів, майнові права на які є предметом спору, позивачем було надано платіжні доручення із зазначенням призначення платежу «перерахування коштів згідно договору про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/2С-К43 від 30 вересня 2014 року» та «перерахування коштів згідно договору про забезпечення виконання зобов`язань № ПМ/2С-К81 від 03 грудня 2014 року». Представник позивача стверджував, що вказані договори про забезпечення виконання зобов`язань є додатковими договорами до попередніх договорів купівлі-продажу. Поряд з цим будь-яких договорів про забезпечення виконання зобов`язань до матеріалів справи надано не було, що позбавляє суд можливості встановити яким саме чином сторони погодили виконання своїх зобов`язань.

Крім того, матеріали справи містять копію Акту огляду та приймання - передачі об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_5 , що суперечить доводам позивача про те, що будинок не добудовано та не здано в експлуатацію. Представник позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції не зміг пояснити, з яких підстав позивачем було підписано вказаний акт ще 11 квітня 2016 року, тоді як при зверненні до суду з позовом вона стверджує, що будинок добудовано не було. Також не узгоджуються вимоги позивача про визнання за нею майнових прав на квартири в секції №3/2 будинку, тоді як в акті вказана секція №2.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх прав, позивач не вказувала, чи взагалі кимось її права оспорюються чи не визнаються, не надавала доказів невиконання відповідачем своїх зобов`язань за попередніми договорами. Доказів про те, що відповідачем було відмолено їй у видачі довідок про 100% сплату внесків ОСОБА_1 також не надала.

Саме по собі надання підтвердження сплати позивачем певних коштів на користь ТОВ «СБ ЛТД» та ТОВ «Укрміськбуд Холдинг» не дає можливості встановити набуття ОСОБА_1 майнових прав на квартири з нумерацією та адресою, вказаною в позові.

Враховуючи суперечливі пояснення та доводи позивача в сукупності з наданими до суду доказами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 вересня 2022 року.

Головуючий

Судді