ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5401/21 Номер провадження 22-ц/814/722/22Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2021 року (час ухвалення рішення не зазначено, дата виготовлення повного тексту рішення 08.12.2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, зобов`язання припинити договір та повернути переплату по договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив:

- визнати виконаними зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору б/н, укладеному 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» розірвати кредитний договір б/н, укладений 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк»;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути зайво сплачені грошові кошти за вказаним кредитним договором в сумі 33 854,60 грн на рахунок ОСОБА_1 ..

В обґрунтування заявлених вимог стверджується, що між позивачем та КБ «ПриватБанк» 10 лютого 2014 року укладено кредитний договір б/н.

На виконання укладеного договору позивачу видана картка № НОМЕР_1 , строк дії якої - до квітня 2018 року, в подальшому карта перевипускалася двічі, востаннє 14 червня 2018 року, картка № НОМЕР_2 з терміном дії до квітня 2022 року.

Після складення договору банком кредитний ліміт позивачу визначений у розмірі 5000 гри. Після того розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався. 13 травня 2019 року - визначений у розмірі 0.00 грн.

В січні 2021 року АТ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 10475,30 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 10475,30 гри. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 02 березня 2021 року по справі №552/404/21, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, в задоволенні позову було відмовлено повністю.

З тексту рішень судів вбачаться, що за ОСОБА_1 заборгованість за даним кредитним договором відсутня, навпаки переплата становить 33 854,60 грн.

АТ КБ «Приватбанк» попри висновки Київського районною суду м.Полтави та Полтавського апеляційного суду у справі № 552/404/21 замість перерахування переплати за кредитною угодою б/н від 10.02.2014 року в сумі 33 854,60 грн продовжує неправомірно обраховувати заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту 10 475,70 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 08.12.2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, повторно виклавши обґрунтування позову, позивач додатково зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою п.1.1.7.12 Умов надання банківських послуг, згідно якого Договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання, що, в свою чергу, спростовує висновки суду першої інстанції, що договір про надання банківських послуг від 10 лютого 2014 року укладений за взаємною згодою сторін і при цьому сторони не визначили правові підстави для його розірвання.

Також вказував, що суд залишив поза увагою те, що якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Цією юридичною конструкцією передбачено право і можливість як Банку та і Власника картки припинити дію Договору в односторонньому порядку, лише попередивши Сторону. Згода іншої сторони такою конструкцією не передбачається.

Зазначав, що оскільки рішенням Київського районного суду міста Полтави від 02.03.2021 року по справі № 552/404/21 та постановою Полтавського апеляційного суду від 27.05.2021 року по справі № 552/404/21 встановлено, що умовами кредитного договору б/н від 10.02.2014 року не передбачено сплати відсотків, комісії, неустойки, і ОСОБА_1 зобов`язання перед позивачем виконано в повному обсязі.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що станом на 28 вересня 2021 року залишок по рахунку становить 10 475,30 грн, тобто залишився не змінним з 20.11.2020 року - дня пред`явлення до нього з боку АТ КБ «Приватбанк» позову про стягнення кредитної заборгованості, а це означає, що він з того часу не користувався додатковими кредитними коштами.

Натомість суд першої інстанції робить неправильний, нелогічний висновок про те, що докази відсутності заборгованості позивача перед відповідачем станом на день його звернення з даним позовом до суду - 01 жовтня 2021 року, до матеріалів справи позивачем не додані.

Відзив у встановленому законом порядку на апеляційну скаргу не надходив.

У додаткових поясненнях АТ КБ «Приватбанк» стверджується, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, звертається увага на те, що позивачем не доведено обставин, з якими закон пов`язує можливість розірвати договір в односторонньому порядку.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення місцевого суду скасувати з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2014 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За умовами зазначеного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

Позивачу видано картку № НОМЕР_1 , строк дії якої - до квітня 2018 року. В подальшому карта перевипускалася двічі, востаннє 14 червня 2018 року, картка № НОМЕР_2 , термін дії до квітня 2022 року.

Кредитний ліміт за карткою визначений у розмірі 5 000 грн. Після того розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, а востаннє 13 травня 2019 року - визначений у розмірі 0,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 02 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, відмовлено в задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.15-22).

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що за період з 10 лютого 2014 року по 27 листопада 2020 року ОСОБА_1 від банку отримано кредитних коштів на загальну суму 99 382,52 грн, сплачено банку за цей період 133 237,12 грн.

Відмовляючи у позові Банку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 сплачено на користь Банку кошти у розмірі, що перевищує розмір одержаного ним кредиту, а тому заборгованість за кредитом відсутня.

Згідно довідки Банка за станом на 28 вересня 2021 року за карткою «Універсальна Голд» № НОМЕР_3 , виданою на ім`я ОСОБА_1 , рахується заборгованість у розмірі 10 475 грн 30 коп.

Згідно довідки Банка за станом на 17 січня 2022 року за карткою «Універсальна Голд» № НОМЕР_4 , виданою на ім`я ОСОБА_1 , рахується заборгованість у розмірі 10 475 грн 30 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами договір передбачає право позивача отримувати кредитні кошти у межах встановленого ліміту, умовами договору не передбачено разове отримання коштів та їх повернення. Оскільки строк дії не закінчився, то відсутні підстави для визнання зобов`язання виконаним.

Позивач не надав суду доказів про існування обставин, передбачених ст.651 ЦК України, та не звертався до відповідача з вимогою про розірвання кредитного договору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

За змістом статті 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення умов договору має оцінюіватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин.

Зі змісту судових рішень у справі № 552/404/21, які набрали законної сили, вбачається, що 10 лютого 2014 року при укладенні кредитного договору позичальник позивач у справі, не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема у частині обов`язку сплачувати проценти за користування кредитними коштами і неустойки за порушення строків повернення кредитних коштів. Окрім того, судовими рішеннями встановлено, що за станом на 30 вересня 2019 року позивачу як позичальнику нарахована заборгованість у сумі 10 475.30 грн, тоді як у дійсності існує переплата на суму 33 854,60 грн (а.с.15-22).

Оскільки рішенням суду відмовлено у стягненні заборгованості з позивача за кредитним договором, то відсутні підстави вважати, що Банк змінив умови договору у частині кінцевого строку повернення коштів, у зв`язку з цим слід вважати, що договір є чинним до квітня 2022 року (кінцевий строк дії кредитної картки).

Матеріалами справи підтверджується, після набрання чинності судовим рішенням у справі № 552/404/21, тобто з 27 травня 2021 року, позивач тричі через уповноваженого представника звертався до Банка з вимогою про повернення надлишково сплачених коштів, проте Банк ухилився від надання конкретної відповіді, а по суті відмовив у поверненні коштів, що належать позивачу.

При цьому Банк, ігноруючи рішення суду, продовжує обліковувати заборгованість позивача за кредитним договором у сумі 10 475,30 грн і продовжує вимагати від позивача погасити заборгованість за кредитним договором (а.с.40,83-86).

Окрім того, Банк, який був належним чином повідомлений, про розгляд цієї справи судом (а.с.52), не подав суду доказів про те, що з 27 травня 2021 року позивач користувався кредитними коштами.

Оцінюючи наведені обставини і подані суду докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК, апеляційний суд приходить до висновку про наявність передбачених ч.2 ст.651 ЦК України правових підстав для розірвання кредитного договору судом на вимогу позивача як однієї із сторін цього договору.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року (справа № 335/7306/19).

Обгрунтовуючи заявлені вимоги про повернення зайво сплачених коштів, позивач, зокрема, посилається на положення ст. 1075 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 23 липня 2020 року (справа N 519/875/14-ц) викладений такий правовий висновок.

«Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Пунктом 20.5 Інструкції N 492 передбачено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов`язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім`я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності).

Отже, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта в будь-який час в порядку, передбаченому вказаними нормами.

Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне. Посилання заявника на те, що в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог частини другої статті 651 ЦК України і встановлювати істотність порушення договору другою стороною є помилковим».

У цій справі встановлено, що позивач тричі звертався до Банка з вимогою про повернення коштів, посилаючись на факт, встановлений рішенням суду, яке набрало законної, а саме на те, що кошти у сумі 33 854,60 грн є надлишково сплаченими.

Отже, подані позивачем вимоги про повернення коштів по своїй суті є заявами про розірвання договору банківського рахунка.

Враховуючи встановлені фактичні обставини та висновки апеляційного суду, обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання зобов`язання виконаним не забезпечує належний захист прав позивача, як і вимога про покладення на Банк обов`язку повернути кошти. Задля забезпечення виконання завдань цивільного судочинства (ч.1 ст.2 ЦПК України), а також відповідно до ст.5 ЦПК України і ст.16 ЦК України апеляційний суд визнає, що ефективним захистом порушеного права позивача є задоволення вимог про розірвання кредитного договору та про стягнення з Банка на користь позивача коштів.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено три позовні вимоги (дві немайнового характеру та одна майнового), задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру та одну позовну вимогу майнового характеру, що унеможливлює встановлення точного відсотку задоволених позовних вимог.

Згідно п.36 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , подаючи позовну заяву та апеляційну скаргу, був звільнений від сплати судового збору згідно ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином, на користь держави з відповідача підлягає стягненню 908+908+908+ 4 086= 6 810/ 2 = 3 405 грн.

Іншу частину судових витрат віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4, ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Розірвати кредитний договір б/н, укладений 10 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.,1Д) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) грошові кошти, що обліковуються за кредитним договором б/н, укладеним 10 лютого 2014 року, у сумі 33 854 (тридцять три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 60 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» (, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д.) на користь Держави 3 405 грн судових витрат.

Іншу частину судових витрат віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04 травня 2022 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов