Єдиний унікальний номер: 378/36/22
Провадження № 2/378/35/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2022 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю. С.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника органу опіки і піклування

Виконавчого комітету Ставищенської

селищної ради Білоцерківського району

Київської області Даценка В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві РДА, орган опіки та піклування Виконавчий комітет Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулась ОСОБА_4 до ОСОБА_2 з посиланням на те, що з 26.09.2009 вона із ОСОБА_2 перебувала у шлюбі, від якого народились двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування у шлюбі вони всі разом проживали у будинку матері відповідача в с. Іванівка. Рішенням Ставищенського районного суду від 13.05.2019 шлюб між ними розірваний. Під час розлучення вони з відповідачем домовились, що діти тимчасово будуть проживати разом із батьком, поки вона зможе знайти стабільну роботу у м. Києві та винайме квартиру. Її переїзд до Києва, пошуки стабільної роботи із гідною оплатою праці, що дозволило б їй оплатити оренду квартири, супроводжувався різними складнощами. Проте, не зважаючи на відстань між ними, складнощі, життєві негаразди, вона намагалась підтримувати зв`язок із дітьми, приїздити та володіти інформацією про їх здоров`я, умови їх проживання та потреби. Після припинення шлюбу відповідач із їхніми дітьми почав спільно проживати із ОСОБА_6 та її двома дітьми у маленькому власному приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке відповідач набув у листопаді 2021 року. Відповідач вживає алкогольні напої, діти присвячені самі собі, до дітей ставиться досить вимогливо, наказує їх різними непедагогічними методами, не зовсім відповідально ставиться до потреб шкільного життя дітей, до розвитку самих дітей та розвитку їх здібностей. У відповідача незначний середньомісячний дохід та наявні значні грошові зобов`язання за рішенням суду.

За даними з сайту Судової влади України, відносно відповідача був винесений Ставищенським районним судом Київської області від 23.05.2014 року по справі № 378/413/14-к вирок, за яким його визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Також за даним вироком з відповідача було стягнуто значні суми і у Відповідача наявні грошові зобов`язання за рішенням суду перед двома потерпілими особами на загальну суму 225 883,00 грн., які він досі не виконав в повному обсязі. Також постановою по справі № 378/385/18 Ставищенський районний суд Київської області від 10.05.2018 року Відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Відповідач, всупереч їх домовленостям, зараз заперечує можливість проживання дітей з нею, поводить себе протиправно, забороняючи їй у спілкування із дітьми на своїй території, ставить умови. З 2019 року вона проживає у місті Києві. 25.12.2021 нею укладений договір найму нерухомого майна, за умовами якого вона орендує 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . З 18.08.2021 вона працює на посаді кухаря в ТОВ "ФУДЗ ЮКРЕЙН" та зарекомендувала себе як сумлінний працівник. Регулярно телефонує дітям, іноді діти відповідають, іноді - ні, спілкується із класними керівниками дітей, тому володіє ситуацією щодо навчального процесу та потреб дітей.

Позивачка ОСОБА_4 просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею - матір`ю.

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 27 січня 2022 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, призначено підготовче судове засідання та залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування Виконавчий комітет Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області (т. 1 а. с. 95-96).

Ухвалою суду від 01 червня 2022 року доручено Службі у справах дітей та сім`ї Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області забезпечити проведення кваліфікованим психологом невимушеної бесіди з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_5 в комфортних для них умовах щодо інформування дітей про вирішення спору між батьками та з`ясування їх думки про визначення свого місця проживання з одним із батьків (т. 2 а. с. 23-24).

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 01.06.2022 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду (т. 2 а. с. 29).

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_1 позов підтримали, підтвердили обставини, викладені в позові,. Позивачка подала суду також відповідь на відзив (т. 1 а. с. 194, 195-197), зазначивши, що обставини, викладені відповідачем у відзиві на позов, є недостовірними, надуманими та не можуть бути прийняти судом до уваги, оскільки не відповідають дійсності, а саме: у відзиві відповідачем не зазначені конкретні причини, з яких причин він заперечує проти проживання дітей з нею (позивачкою). Їх з відповідачем домовленість про те, що діти будуть проживати з нею у м. Києві - була актуальною фактично до осені 2021 року. В подальшому через невідомі причини відповідач кардинально змінив свою думку. Наявність рішення суду про стягнення аліментів жодним чином не доводить неналежне виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на розмір середньомісячної заробітної плати відповідача (8000,00 грн.), з яких відповідач повинен забезпечити себе, двох власних дітей, жінку, з якою проживає та її двоє дітей, тобто 6 осіб в родині, наявність грошових зобов`язань за судовими рішеннями (215883 грн. - за вироком Ставищенського районного суду від 23.05.2014 по справі 3 378/413/14-к та 10200 грн. за постановою вказаного суду від 10.05.2018 по справі № 378/385/18) відповідач не має можливості сплатити зазначені кошти. Відповідач і його представник у відзиві на позов зазначають надумані обставини щодо заявлення нею (позивачкою) вимоги про визначення місця проживання дітей разом з нею у орендованій квартирі, тоді як фактично заявлено вимогу про визначення місця проживання дітей разом з нею (матір`ю), тобто, незалежно від її місця проживання та/або реєстрації. Відповідач раніше так само як і вона (позивачка) проживав у орендованому будинку. Право власності на будинок, в якому він проживає в даний час, житловою площею 24,8 кв. м відповідач набув лише 6 місяців тому і будинок має лише 2 житлові кімнати, в одній перебуває/проживає Відповідач із співмешканкою, а в іншій - перебувають, займаються, граються, навчаються, сплять одночасно 4 дітей. Фактично повне забезпечення дітей необхідними речами відбувається в тому числі і завдяки їй (позивачці), оскільки вона регулярно сплачує аліменти. Не є належно допустимим доказом видана Ставищенською селищною радою характеристика на відповідача, оскільки в ній не зазначено період, за який вона видана, та селищна рада не може володіти повною інформацією щодо відповідача, так як до червня 2020 органом місцевого самоврядування з центром в с. Іванівка була Іванівська сільська рада, а відомості щодо надходження скарг та заяв на відповідача могли бути надані виключно відповідним органом національної поліції. Характеристики школи щодо сина ОСОБА_5 , надані нею (позивачкою) та відповідачем, підтверджують безвідповідальне ставлення батька до потреб шкільного життя дітей. Так як відповідач працює за строковим трудовим договором, він не має правових підстав стверджувати, що він має стабільну роботу.

Позивачка ОСОБА_4 , крім того, суду пояснила, що в перші роки подружнього життя все було добре, вони з дітьми проживали разом із свекрухою в її будинку. З часом відповідач став проявляти агресію, ревнощі. Свекруха у всьому їм допомагала. Згодом відповідач повідомив що має молоду коханку. Стосунки її з відповідачем розладились. Проте, вони помирились, разом поїхали в м. Київ, де працювали, проживали в найманій квартирі. Певний період їх відносини були нормальні, а потім з боку відповідача знову стали проявлятись прояви ревнощів, він погрожував щось зробити з нею або з собою. Через деякий час вони повернулись в село, де діти проживали з свекрухою, а вони обоє працювали. Оскільки стосунки їх з відповідачем не покращувались, вона знову поїхала працювати в м. Київ у вересні 2018 року, домовившись з чоловіком, що дітей забере, як влаштується. Через пів року відповідач зійшовся з ОСОБА_8 та вони з дітьми жили на квартирі. Спочатку вона приїздила до дітей один раз на місяць, але для них щоразу це був стрес, пізніше, коли відповідач став жити з ОСОБА_9 , один раз на 2-3 місяці. Коли вона хотіла забрати дітей, відповідач сказав, що не віддасть їх. В грудні 2021 року вона приїхала до дітей в школу, спілкувалась з дітьми в кабінеті медсестри. Син ОСОБА_5 відразу зателефонував батькові, який заперечував проти їх спілкування. Вдруге вона приїхала в лютому 2022 року. Відповідач дозволив їх спілкуватись з дітьми лише одну годину в присутності племінниці ОСОБА_10 . Чула від дочки, що вона боїться, що її хтось вкраде. Вважає що дітей залякують. В травні 2022 року через війну вона вимушено змінила адресу, оскільки власниця попередньої квартири, про яку вона вказувала в позові, на початку війни зазначала, що орендну плату сплачувати непотрібно буде у військовий час, а лише компослуги, а коли вона повернулась в м. Київ в травні 2022 року, власниця стала вимагати сплати орендної плати в повному обсязі. В даний час вона проживає в іншій двохкімнатній квартирі в АДРЕСА_3 з цивільним чоловіком, діти з ним бачились, коли вона приїздила до них в лютому 2022 року. Її мати проживає окремо в селі. Дітей до своєї матері раніше не могла забрати, так як її мати випивала.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов не визнали з підстав, викладених у поданих суду представником відповідача відзиві на позовну заяву (т. 1 а. с. 148-151) та запереченнях на відповідь на відзив (т. 1 а. с. 228, 229-231), зазначивши, що дійсно в період шлюбу сторін народилися діти: син ОСОБА_5 , 2010 року народження, та донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Ставищенського районного суду шлюб між ними було розірвано. Домовленості між ними про тимчасове проживання дітей у відповідача, поки позивачка знайде роботу, не було. Позивачка в 2019 році взагалі покинула дітей та поїхала до Києва, не брала участі у їх вихованні та не цікавилась їх життям. 30 листопада 2020 року рішенням Ставищенського районного суду було стягнуто з позивачки аліменти на утримання дітей. Згідно з витягу автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно позивачки існують і інші відкриті виконавчі провадження щодо стягнення з неї грошових коштів, що свідчить про її нестабільне фінансове положення і неможливість фінансово забезпечувати дітей. Згідно витягу автоматизованої системи виконавчих проваджень відносно відповідача всі виконавчі провадження закриті. У позивачки відсутнє стабільне місце проживання. Співмешканець позивачки - невідома дітям людина. Не можуть слугувати характеризуючими обставинами батька (відповідача), на яке посилається позивачка, судове рішення від 23.05.2014 про стягнення грошових коштів, оскільки дане рішення було прийнято 8 років назад, примусового виконання по ньому не було. Відповідач створює всі належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, має стабільну роботу, стабільний заробіток, характеризується позитивно, тому діти повинні залишитися на проживанні у нього.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що під час спільного проживання з позивачкою близько 10 років, між ними все було добре, а одного дня в кінці вересня 2018 року позивачка одну дитину відвела в школу, молодшу в дитячий садочок, а сама поїхала в м. Київ, після чого 3-4 місяці не виходила на зв`язок, і він зійшовся з іншою жінкою ОСОБА_8 , з якою проживає по даний час. Через 8-9 місяців він подав заяву до суду про розірвання шлюбу, згодом заяву про стягнення аліментів з позивачки. В грудні 2021 року син по телефону повідомив, що в школу приїхала мати. Він, прийшовши до школи, висловив своє невдоволення з цього приводу, оскільки вона не попередила його про такий приїзд, за три роки позивачка до дітей приїздила всього три рази, востаннє перед цим 22.03.2019 на день народження сина. Він щомісячно отримує заробітну плату, крім того, вони із співмешканкою від ведення підсобного господарства (відгодівля свиней) отримують окремі доходи - близько 10000 грн. в місяць. Дітей в період їх навчання в школі (не дистанційно) він щоразу відвозить вранці, а після навчання за телефонним дзвінком сина приїздить за ними та відвозить додому, оскільки у сина буває різна кількість уроків, дочка займається в групі продовженого дня, любить малювати, а син, який дуже гарно читає вірші, їздить на конкурси, відвідує літературний гурток (поезії). У вільний час вони з дітьми грають у футбол, разом вчать вірші. У дітей наявні всі умови для проживання та навчання. У їх будинку всього три кімнати, в кожній з яких є по одному столу для виконання домашнього завдання. Він ніколи не налаштовував дітей проти спілкування з матір`ю і не обмежував позивачку щодо відвідування дітей та її спілкування з ними по телефону. Проте, вона навіть їм не телефонувала. Діти переїжджати в м. Київ до матері не хочуть, вони звикли до школи, проживають в своєму селі з часу народження, мають друзів.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві РДА в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи вказана служба була повідомлена належним чином шляхом вручення судової повістки (т. 2 а. с. 47,112).

Представник третьої особи органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області Даценко В. М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пославшись на висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей, який затверджений рішенням виконавчого комітету селищної ради 23 лютого 2022 року, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання дітей з батьком та рекомендовано матері налагодити з дітьми добрі стосунки, які б надали можливість вільного спілкування з нею, та без нанесення дітям психологічних травм проживати за місцем її проживання, батькові рекомендовано не чинити перешкоди у вільному спілкуванні матері з дітьми. Вказаний представник суду пояснив, що відповідач проживає в с. Іванівка у власному будинку. Разом з ним проживають його двоє дітей, співмешканка та її двоє дітей. В будинку наявні три кімнати: одна прохідна, з неї вхід до дитячої кімнати (найбільшої) та до іншої кімнати. В дітей належні умови для проживання. Відповідач працює та із співмешканкою мають підсобне господарство. На виконання ухвали суду службою у справах дітей та сім`ї було проінформовано дітей сторін про вирішення спору між їх батьками про визначення їх місця проживання, роз`яснено їм їх права, передбачені ст. 45 ЦПК України, та забезпечено проведення кваліфікованим психологом бесіди з дітьми сторін для з`ясування їх думки про визначення свого місця проживання з одним з батьків. Фактично психолог проводив бесіду з дітьми в місцевому парку смт. Ставище в передобідню пору. При цьому діти сиділи на 2 різних лавках, на одній з яких між дітьми сиділа психолог. Зміст бесіди він не чув, так як був на певній віддалі від них.

В судовому засіданні допитана практичний психолог ОСОБА_12 показала, що вона за результатами бесіди з дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , як практичний психолог склала довідки про результати психодіагностичного обстеження обох дітей. В школі вона працює 8 років, обох дітей знає з першого класу, у ОСОБА_5 останніх два роки вона є класним керівником. У спілкуванні з дітьми він є дещо замкненим, не є лідером. При вказаному обстеженні дітей було використано методику « Малюнок сім`ї », «Два будинки». При застосуванні методики «Малюнок сім`ї» ОСОБА_5 всі фігури членів сім`ї перемальовував, що є ознакою тривожності. Вказане може свідчити, що ОСОБА_5 не почувається комфортно в сім`ї і до його думки можливо не прислухаються. У нього відсутнє почуття впевненості, він не відчуває взаєморозуміння, відчуває страх перед невідомістю, невпевненість в собі. У ОСОБА_5 найбільшу тривожність викликає мачуха. Рідну матір на малюнку своєї сім`ї хлопчик взагалі не намалював. За результатами малюнку своєї сім`ї ОСОБА_11 емоційно значимою для неї є мачуха, батько є більш малозначимим для неї. За результатами малюнку між ОСОБА_11 та рідною дочкою мачухи прослідковується конкуренція за любов до мачухи, таке є нормою. ОСОБА_11 також не намалювала рідну маму на малюнку своєї сім`ї. Взимку цього року до школи приїжджала з подарунками мати дітей ОСОБА_15 , під час перерви цікавилась дітьми. Також мати зареєструвалась у «Вайбері» в групі класу. Стосовно можливості прийняти участь у судовому засіданні та відповіді дітей на питання щодо місця їх проживання, підтвердила, що оскільки діти проживають з батьком і зовсім не спілкуються з матір`ю, очікувати що їх відповідь на вказане питання буде справжньою, вільною від впливу сторонніх осіб, стверджувати не можна. Підтвердила свої висновки, викладені в довідках про результати психодіагностичного обстеження дітей.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 суду показала, що родина ОСОБА_17 до їх розлучення була звичайною, до дітей і батько і мати відносились добре. Вони проживали у будинку матері відповідача разом з нею. Чула що між сторонами виникали конфлікти. Одного разу вона, почувши крики, зайшла до їх будинку і була свідком бійки між ними. Діти при цьому були вдома, проте, чи в одній кімнаті з батьками, стверджувати не може. Мати дітей спочатку поїхала в Київ працювати разом з відповідачем, потім вони повернулись, а невдовзі ОСОБА_18 знову поїхала працювати в Київ, а діти залишились з батьком проживати у бабусі (матері відповідача). Після розлучення він почав проживати з іншою жінкою. В останній час відповідач із співмешканкою та їх дітьми проживають окремо від бабусі у будинку відповідача. Позивачка є хорошою людиною, з нею час від часу спілкується цікавиться дітьми, наміру залишати дітей не мала. Відповідач є дещо емоційним, проте, в стані алкогольного сп`яніння вона його бачила лише на дні народження.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що постійно проживає в с. Іванівка, відповідача знає з народження, позивачку з часу одруження з ним. Минулої зими, дати не пам`ятає вона як медичний працівник Іванівської школи, чергувала на вході в навчальний заклад, оскільки були запроваджені карантинні заходи. До школи прийшла ОСОБА_4 з подарунками для дітей, яку вона впустила до школи. Невдовзі до школи приїхав ОСОБА_20 , який висловив обурення з приводу дозволу щодо пропуску позивачки до школи. Чула, що ОСОБА_15 хотіла взяти дітей, щоб поїхати з ними за покупками, проте ОСОБА_20 не дозволив, і вони (батьки) їздили за покупками для дітей разом. Обидві сторони добре відносились до дітей. До розлучення проживали разом у будинку матері відповідача. Останнього в стані алкогольного сп`яніння в селі вона не бачила.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представника ОСОБА_1 , відповідача, його представника ОСОБА_3 , представника органу опіки і піклування Виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області Даценка В. М., свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у шлюбі із 26.09.2009 (а. с. т. 1 14, 85 зв. - 86, 90).

Від даного шлюбу у них народилися діти ОСОБА_5 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 15, 16).

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 13.05.2019, яке набрало законної сили 13.06.2019, шлюб між сторонами розірвано. Вказаним рішенням встановлено, що сторони разом не проживають, діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні (а. с. 90).

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 30.11.2020 року із позивачки на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання вказаних двох дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно (а. с. 91).

З пояснень сторін, встановлено, що з вересня 2018 року позивачка не проживає з відповідачем, оскільки поїхала в м. Київ на роботу, і з вказаного часу діти проживають з відповідачем.

Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно відповідач має у власності житловий будинок в АДРЕСА_1 (а. с. 17-19).

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 , складеного комісією в складі старости с. Іванівки, провідного спеціаліста Служби у справах дітей та сім`ї (ССДС), начальника ССДС 25.01.2022 (т. 1 а. с. 20), та акта обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 07.02.2022 комісією в складі двох представників Ставищенської селищної ради та двох сусідів при обстеженні житлового будинку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що відповідач проживає у вказаному житловому будинку; який він придбав в 2021 році Разом з ним проживають його діти ОСОБА_5 . ОСОБА_11 , співмешканка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і її діти ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . В дітей є окрема кімната, в кімнаті стоять двохярусні ліжка, шафа для одягу, письмовий стіл, тумбочка для книг та письмового приладдя. Одягом, взуттям, канцтоварами діти забезпечені. Продуктами сім`я забезпечена, є морозильна камера, яка заповнена м`ясними продуктами, холодильник, сучасна пральна машина-автомат, ванна. В будинку підтримується чистота і порядок. В господарстві є 5 голів свиней, птиця (т. 1 а. с. 153). Як зазначив в судовому засіданні представник Виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Даценко В. М., він як представник начальник ССДС у складі комісії був присутній при обстеженні умов проживання дітей за вказаною адресою. В будинку є дві окремі кімнати, одна з яких (більша за розміром) є дитячою кімнатою, інша кімнатою батьків, вхід до цих обох кімнат з прохожої кімнати. В усіх трьох кімнатах є стіл. Як пояснив відповідач, діти роблять уроки за різними столами у різних кімнатах, в подальшому він має намір здійснити добудову до вказаного будинку для поліпшення умов проживання.

Обоє малолітні діти сторін навчаються в ОЗО «Іванівська ЗЗСО І-ІІІ ступенів - ЗДО» з першого класу.

Відповідно до характеристик вказаного навчального закладу діти характиризуються наступним чином. ОСОБА_5 , учень 6 класу (на час видачі характеристики) бере активну участь у класних та шкільних заходах, зарекомендував себе як старанний працелюбний учень, має навчальні досягнення достатнього рівня, добрий загальний розвиток, бере активну участь у класних та шкільних заходах, батько приділяє увагу вихованню сина, однак, жодного разу не з`явився на батьківські збори і не підтримував контакту з класним керівником (а. с. 21, 22). ОСОБА_11 учениця 3 класу (на час видачі характеристики) оволоділа навчальний матеріал на достатній рівень, на уроках активна, готується до всіх уроків, товариська, неконфліктна, завжди має охайний вигляд (т. 1 а. с. 24).

Відповідно до характеристик Ставищенської селищної ради від 07.02.2022 та 04.02.2022 відповідач ОСОБА_2 , його співмешканка ОСОБА_21 проживають в с. Іванівка, громадський порядок не порушують, скарг від односельців і сусідів на них не надходило, відповідач ОСОБА_2 алкоголем не зловживає (т. 1 а. с. 155, 156). Підстав для визнання в якості недопустимого доказу характеристики вказаної селищної ради на відповідача (а. с. 156), на що звертає увагу позивачка у відповіді на відзив, суд не вбачає, оскільки з її змісту зрозуміло, що скарги від односельців і сусідів на відповідача не надходили саме до вказаної селищної ради.

Відповідно до особової картки працівника від 06.04.2018, кадрової довідки ТОВ «Інтерагроінвест» від 11.01.2022, витягу з наказу вказаного товариства від 31.07.2019, характеристики даного товариства від 16.02.2022 ОСОБА_2 працював в товаристві сезонно в 2012, 2013, 2014 роках, в даний час працює робітником з догляду за тваринами з 01.08.2019 за строковим трудовим договором, до цього (з 06.04.2018)згідно даних особової карки працював фуражиром на постійній основі (т. 1 а. с. 27-31).

Позивачка в позові та її представник в судовому засіданні зазначали, що відповідач отримує середньомісячну заробітню плату у розмірі 8000 грн., тобто, на кожного із 6 осіб його членів сім`ї припадає по 1 330,00 грн. на місяць, що значно менше встановленого прожиткового мінімуму як на дорослу особу, так і на дитину.

Проте, згідно довідки ТОВ «Інтерагроінвест» ОСОБА_2 за 2021 рік отримав заробітну плату в сумі 117007,54 грн., відповідно, його середньомісячна заробітна плата за вказаний рік становила 9700 грн. (т. 1 а. с. 32). Крім того, як пояснив відповідач вони із співмешканкою від ведення підсобного господарства (відгодівля свиней) отримують окремі доходи - близько 10000 грн. в місяць. Факт ведення підсобного господарства (наявність 5 свиней) підтверджено вищевказаним актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07.02.2022 (т. 1 а. с. 153). Крім того, з пояснень сторін, копії вищевказаного рішення суду від 30.11.2020 (т. 1 а. с. 91) встановлено, що на користь відповідача стягуються з позивачки на утримання обох дітей аліменти. Так, відповідно до письмової заяви відповідача ОСОБА_2 за період з березня по грудень 2021 року він отримав аліменти від ОСОБА_4 на утримання дітей в сумі 40634 грн. (т. 1 а. с. 198 зв.).

Відповідно до вищевказаного витягу з реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України загальна сума заробітної плати позивачки за 2021 (січень-вересень) становить 115578,86 грн. (т. 1 а. с. 61-63), у жовтні - грудні 2021 року відомості про заробітну плату позивачки відсутні.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на ту обставину, що нею було направлено відповідачу заяву з проханням не перешкоджати її вільному спілкуванню з дітьми, надати інформацію щодо мобільних номерів дітей інформацію про будинок, де проживають діти, яка була отримана відповідачем 04.01.2022, і ним проігнорована (т. 1 а. с. 38-39, 41). Проте, предметом даного спору не є спір про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не чинить перешкод у спілкуванні матері з дітьми.

Позивачка, подавши відповідь на відзив, зазначає, що повне забезпечення дітей необхідними речами відбувається також завдяки їй, оскільки вона регулярно сплачувала аліменти, зокрема, за період з березня по грудень 2021 року перерахувала аліменти на утримання дітей на загальну суму 40634 грн., на підтвердження чого суду надано копію пояснень відповідача, поданих ним Ставищенському селищному голові 05.01.2022 (т. 1 а. с. 198 зв.).

При обгрунтуванні своїх вимог позивачка зазначала, що нею на даний час створені належні умови для проживання, навчання, виховання та розвитку дітей, у будинку, де вона проживає і планує проживати із дітьми, розташовані безліч гуртків, розташований клуб Подільського районного в м. Києві Центру клубів за місцем проживання « Вікторія ", в Подільському районі в радіусі 30 хв. від будинку розташовано 17 клубів для розвитку здібностей дітей. На підтвердження зазначеного нею надано суду договір найму (оренди) нерухомого майна (т. 1 а. с 42-46), характеристику з місця роботи (т. 1 а. с. 64), вищевказаний витяг з реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України з відомостями про її доходи в період з 2008 по 2021 роки (т. 1 а. с. 61-63), акт обстеження умов проживання в орендованій квартирі (т. 1 а. с. 247), довідки ЗВНЗ І-ІІІ ступенів «Середня загальноосвітня школа № 93» Подільського району м. Києва від 28.12.2021 про можливість зарахування дітей до вказаного закладу (т. 1 а. с. 47), витяг із сайту Подільського районного в м. Києві Центру клубів за місцем проживання «Поділ» про наявність та дислокацію клубів (т. 1 а. с. 49-60).

Зокрема, згідно довідки характеристики з місця роботи позивачка ОСОБА_4 працює в ТОВ « ФУДЗ ЮКРЕЙН» з 18.08.2021 на посаді кухара, характеризується позитивно, користується повагою і авторитетом у керівництва (т. 1 а. с. 64).

Відповідно до договору найму (оренди) нерухомого майна від 25.12.2021, укладеного між власником квартири та позивачкою, пояснень останньої в суді вона орендувала 2-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , строк дії договору з 25.12.2021 по 25.12.2022, згідно умов договору (п.п. 6.3.2) у вказаній квартирі, крім позивачки, мали право проживати ще ОСОБА_25 та ОСОБА_26 (т. 1 а. с. 42-46).

Відповідно до наданого позивачкою акта обстеження умов проживання, складеного 18.05.2022 комісією в складі двох головних спеціалістів служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, при обстеженні вищевказаної квартири за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що житло розміщене на 2 поверсі 4 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, знаходиться в оренді, загальна площа 45.6 кв.м, житлова площа 29.5 кв. м, умови проживання добрі, квартира оснащена всіма необхідними меблями, технікою, санітарний стан відповідає нормі, чисто та прибрано. Для дітей виділена окрема кімната, де є двохповерхове ліжко, два робочі столи, книжна шафа, диван, умови для проживання створені. За цією адресою проживають позивачка ОСОБА_4 та ОСОБА_25 (т. 1 а. с. 247).

Проте, як пояснили представник позивачки ОСОБА_1 та позивачка в судовому засіданні, у зв`язку із введенням в Україні військового стану, вимушеною евакуацією, в даний час вона проживає в іншій двохкімнатній квартирі в АДРЕСА_3 , також в Подільському районі з цивільним чоловіком, з яким діти бачились, коли вона приїздила до них в лютому 2022 року. Однак, доказів на підтвердження проживання за вказаною новою адресою та наявності належних умов проживання в ній стороною позивача суду не надано.

На підтвердження тверджень позивачки та її представника щодо наявності у відповідача грошових зобов`язань за вироком Ставищенського районного суду від 23.05.2014 по справі 3 378/413/14-к - 215883 грн. (т. 1 а. с. 87 - 88) та за постановою вказаного суду від 10.05.2018 по справі № 378/385/18 - 10200 грн. (т. 1 а. с. 89)) на загальну суму 225883грн. стороною позивача належних допустимих доказів не надано. Зокрема, не подано належних доказів щодо того, що стягнуті з відповідача за вказаними судовими рішеннями суми не погашені на даний час. Відповідачем на спростування вказаного твердження разом з відзивом подано витяги з автоматизованої системи виконавчих проваджень, згідно якого станом на 17.02.2022 та 23.02.2022 виконавчі провадження, які були відкриті відносно нього, як боржника, на підставі виконавчих документів завершені (т. 1 а. с. 161, 162).

Стороною позивача суду не надано доказів щодо зловживання відповідачем алкололем, на що вона посилалась в позові. Так, за місцем проживання та роботи відповідач характеризується позитивно, в характеристиці з місця проживання зазначено, що ОСОБА_2 алкоголем не зловживає (т. 1 а. с. 27, 156). Допитана за клопотанням сторони позивача в якості свідка ОСОБА_12 показала, що проживаючи і працюючи в с. Іванівка, негативної інформації щодо обох сторін вона не чула.

Позивачкою також не надано доквзів на підтвердження того, що вона регулярно спілкується із класними керівниками дітей, тому володіє ситуацією щодо навчального процесу та потреб дітей. Допитана в якості свідка ОСОБА_12 - психолог і класний керівник сина сторін ОСОБА_5 показала, що таке спілкування мало місце лише взимку цього року (один раз при приїзді позивачки в школу та після цього по «вайберу»). Тобто, таке спілкування не носить характеру регулярного.

Попри те, що в навчальній характеристиці на сина ОСОБА_5 зазначено, що батько жодного разу не з`явився на батьківські збори і не підтримував контакту з класним керівником, він, як зазначено в цих же характеристиках приділяє увагу вихованню сина (т. 1 а. с. 22).

На підтвердження зазначеної в позові обставини щодо того, що проживання дітей разом з батьком є таким, що негативно впливає на психічний розвиток дітей, представник позивачки посилається на показання психолога ОСОБА_12 в судовому засіданні щодо того, що ОСОБА_5 відчуває страх, не почувається комфортно в сім`ї і до його думки можливо не прислухаються.

Разом з тим, вказаний психолог в судовому засіданні показала, що стрес дитина могла отримати, ще і внаслідок розлучення батьків, та підтвердила свої висновки за результатами психодіагностичних обстежень, викладених в довідках про результати такого обстеження дітей.

У вказаних довідках (т. 1 а. с. 215, 216) (т. 2 а. с. 2, 3) зазначено, що при застосуванні методики «Два будиночки» щодо ОСОБА_5 найважливіше значення має те, куди дитина поселила батьків, братів і сестер. Отже, можна зробити висновок, що батько, рідна сестра - жителі червоного будиночка - це ті люди, яких дитина цінує. І з ними у нього чудові відносини або він хоче вибудувати такі. А рідна мати ОСОБА_18 - неприйнятна для нього персона і "переселити" її у свій будиночок поки що не готовий. При застосуванні медодики « Малюнок сім`ї » ОСОБА_11 мачуху ОСОБА_9 зобразила в першу чергу і поруч із собою, тож вважає її емоційно значимою, а також більшою за батька, що свідчить про матріархат у і сім`ї, і про те, що відносини з нею для дитини першорядні. Рідну маму ОСОБА_18 не намалювала - це означає відчуженість або незадоволеність спілкування з нею. При застосування методики «Два будиночки» щодо ОСОБА_11 в довідці психолога зазначено "в червоному будиночку живуть люди, яким дитина симпатизує - це тато, мачуха ОСОБА_27 , рідний брат ОСОБА_5 , ОСОБА_28 і ОСОБА_29 (діти мачухи), друзі".

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК Ураїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 серпня 1996 року у справі «Йогансен проти Норвегії»).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відровідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При вирішенні питання щодо можливості заслухати думку дітей по даній справі судом було взято до уваги довідки практичного психолога ОСОБА_30 ОЗО «Іванівський ЗЗСО І - ІІІ ступенів - ЗДО» (т. 2 а. с. 2, 3). У вказаних довідках зазначено «в обох дітей спостерігається нестійкий емоційний стан, тривожність, плаксивість. Напружені відносини між батьками гнітять дітей. Стосовно можливостї прийняти участь у судовому засіданні та питання визначення місця проживання позицію кожного з дітей заслухати можна. Проте, не можна стверджувати, що їх відповідь буде справжньою, вільною від впливу (тиску) сторонніх осіб, через те, що діти тривалий час проживають з батьком і зовсім не спілкуються з матір`ю. А отже, кожен з дітей емоційно прив`язаний до батька, дослухається його думки, батько користується у них авторитетом».

З урахуванням зазначених результатів обстеження психолога, викладених у вищевказаних довідках, та з метою дотримання вищевказаних прав дітей, суд ухвалою від 1 червня 2022 визнав за можливе з`ясувати думку дітей при вирішенні даного спору між батьками щодо місця проживання дітей шляхом направлення доручення Службі у справах дітей та сім`ї Ставищенської селищної ради ради Білоцерківського району Київської області про витребування відомостей щодо думки малолітніх дітей з приводу спору між батьками про місце її проживання під час проведення бесіди кваліфікованим психологом (т. 2 а. с. 23-24).

На виконання даної ухвали вказана служба подала до суду лист від 21.06.2022 з зазначенням, що дітей сторін було проінформовано про вирішення спору між їх батьками про визначення їх місця проживання та забезпечено проведення кваліфікованим психологом бесіди з дітьми сторін для з`ясування їх думки про визначення свого місця проживання з одним з батьків (т. 2 а. с. 68), а також подала висновок практичного психолога ОСОБА_31 від 08.06.2022 за наслідками проведеної бесіди з дітьми, копії її дипломів про присвоєння кваліфікації "педагогіка і психологія (дошкільна)" та кваліфікації практичного психолога у закладах та установах освіти (т. 2 а. с. 49-53). Згідно вказаного Висновку емоційний стан обох дітей протягом зустрічі стабільний, діти активні, вмотивовані, врівноважені, проте часом виявлено збудження, яке обом швидко вдавалося самостійно врегулювати. У своїй теперішній родині діти почувають себе в безпеці. Маму ОСОБА_32 не долучають до складу своєї родини. При нагадуванні про неї дещо засмучуються, не виявляють інтересу, очі ОСОБА_11 чуть наповнилися сльозами, але дівчинка швидко справилася з емоцією, переключила увагу на іншу тему, і пізніше сприймала бесіду стримано і спокійно. Питання щодо особливостей життя мами ОСОБА_33 на теперішній час дітей не зацікавлюють. Очевидно, і діти підтверджують, що вони ображені на маму ОСОБА_32 , яку одного дня не знайшли вдома, бо вона їх залишила («вона втомилася працювати на фермі та й поїхала», вони «не пам`ятають сварок між батьками». На пропозицію «спробувати змінити місце проживання, пожити три місяці, звикнути до мами ОСОБА_33 , діти категорично відмовляються, під час бесіди зазначили, що зараз у них все добре, змінювати щось не хочуть. У майбутньому діти не виключають свій зв`язок із мамою ОСОБА_34 . Тривала фізична дистанція та відсутність спілкування зумовило велику емоційну дистанцію дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_11 з мамою ОСОБА_34 . Станом на 07.06.2022 діти однозначно виявили бажання проживати з родиною батька ОСОБА_35 , батьківсько-дитячий контакт якої можна оцінити як оптимальний (т. 2 а. с. 49).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області від 23 лютого 2022 року № 588, доцільно визначити місце проживання дітей з батьком ОСОБА_2 , тобто відповідачем (т. 1 а. с. 206, 207-208).

Вказаним висновком також рекомендовано матері ОСОБА_4 налагодити з дітьми добрі стосунки, які б надали можливість вільного спілкування з нею, та без нанесення дітям психологічних травм проживати за місцем її проживання в м. Києві, батькові ОСОБА_2 рекомендовано не чинити перешкоди у вільному спілкуванні матері з дітьми.

Суд не приймає до уваги посилання позивачки, як на підставу для задоволення позову щодо визначення місця проживання дітей разом з нею у місті, де є більше можливостей для розвитку дітей ніж у сільській місцевості, оскільки як встановлено судовим розглядом цієї цивільної справи діти відвідують школу, ОСОБА_5 - учень 6-го класу бере активну участь у класних та шкільних заходах, зарекомендував себе як старанний працелюбний учень, має навчальні досягнення достатнього рівня, добрий загальний розвиток, бере активну участь у громадському житті школи та класу, культмасових заходах, був учасником шкільної команди КВК, літературних конкурсів, шашкового турніру, нагороджений почесною грамотою (т. 1 а. с. 21, 22), ОСОБА_11 учениця 3 класу оволоділа навчальний матеріал на достатній рівень, на уроках активна, готується до всіх уроків, товариська, має друзів (т. 1 а. с. 24). Вказане свідчить про необґрунтованість посилань позивачки на обмеження прав дітей у соціальному розвитку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Враховуючи вищенаведені норми законодавства та встановлені факти у сукупності, думку дітей, ту обставину, що діти тривалий час проживають з батьком, суд вважає, що слід погодитися із висновком органу опіки та піклування та залишити дітей проживати у подальшому із батьком. Різка зміна звичайного для малолітніх дітей середовища (зони комфорту), де вони перебувають разом із батьком, може негативно вплинути на психічний стан обох дітей та спровокувати нервовий стрес (зрив), що є неприйнятним за даних обставин. Проживання дітей із батьком не виключає їх спілкування з матір`ю, яка батьківських прав не позбавлена та зобов`язана приймати участь у вихованні дітей, а відповідач не має права перешкоджати матері, тобто позивачу, в спілкуванні з дітьми та прийняттю нею участі у їх вихованні.

Суд вважає, що залишення дітей проживати із батьком наразі буде сприяти найвищим інтересам обох малолітніх дітей, що є справедливим. Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7, 19, 141, 142, 157, 161, 171 СК України, ст. ст. 8, 11Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10 -12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_35 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Подільської в м. Києві РДА, орган опіки та піклування Виконавчий комітет Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі виготовлено 11.08.2022.

Суддя Н. М. Марущак