ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/859/21 Номер провадження 22-ц/814/583/22Головуючий у 1-й інстанції Кашуба М. І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ряднини І.В.,

представника позивача - адвоката Плішкіна Ю.С.,

представника відповідача, Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, - Юшкевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідача, Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Юшкевич Н.В., на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2021року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У травні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 21 травня 2003 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Гапон О.М., зареєстрований за №1043.

Вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його нотаріального посвідчення, оскільки відсутнє рішення виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області про покладення на секретаря сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Гапон О.М. повноважень на вчинення нотаріальних дій.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_3 , який мешкав в с. Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області. Померлим на її користь було складено заповіт від 17.08.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом П`ятенко Л.І., реєстровий номер № 1-2246, відповідно до якого заповів їй житловий будинок з господарськими побудовами та присадибну земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя померлому належали на праві власності земельна ділянка площею 1,3667 га кадастровий номер :01:003:0111 для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 1,3667 га кадастровий номер :01:004:0414 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території с. Нехвороща, Новосанжарського району Полтавської області.

У встановленому законом порядку вона звернулась до приватного нотаріуса П`ятенко Л.І., однак постановою від 07.07.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.08.2012 року, з якої вона дізналась про існування оскаржуваного заповіту.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2021року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним заповіт ОСОБА_3 від 21 травня 2003 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області Гапон О.М., зареєстрований за №1043; стягнуто в рівних частинах з Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір по 454,00 грн. з кожного.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі представник відповідача, Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, просив рішення місцевого суду скасувати, закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, стягнути з ОСОБА_1 на користь Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області в особі її виконавчого органу - виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області судові витрати в розмірі 1 362,00 грн.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Скаржник не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В порушення норм процесуального права при винесенні ухвали про відкриття провадження у справі місцевий суд залишив поза увагою той факт, що позивачем до позовної заяви не додано копію оскаржуваного заповіту, а також іншого заповіту, складеного на ім`я ОСОБА_1 , на який наявне посилання у позові. Судом прийняте рішення виключно на підставі наданих та витребуваних за клопотанням відповідача доказів.

Під час розгляду справи представником Нехворощанської сільської ради було заявлено клопотання про закриття провадження у справі за відсутності предмета спору, яке не було розглянуте судом першої інстанції на підготовчому провадженні, окремої ухвали не було винесено, лише в описовій частині рішення по суті зазначено, що підстави для закриття провадження відсутні, а в резолютивній частині рішення не зазначено результат розгляду цього клопотання.

Скаржник вважає, що суд мав закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки оскаржуваний заповіт від 21.05.2003 повністю скасований заповітом від 15.09.2003 року.

Окрім того, відповідачем, ОСОБА_2 , подавалась заява про застосування строку позовної давності, однак в резолютивній частині рішення не зазначено результат розгляду цієї заяви.

При ухваленні рішення суд першої інстанції поклав в основу доказування лише лист Полтавської районної державної адміністрації від 20.05.2021, відповідно до якого зазначено, що розпорядження про покладення обов`язків вчинення нотаріальних дій на ОСОБА_4 не значиться в протоколах виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради. При цьому, суд послався на пункт 2 розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого зазначено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах вчиняють посадові особи, на яких рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Також, скаржник вказував, що згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування» секретар сільської ради може за рішенням ради одночасно здійснювати повноваження секретаря виконавчого комітету відповідної ради. Суд першої інстанції не перевірив, що окрім рішення виконавчого комітету сільської ради, могло бути і рішення сесії сільської ради, яким одночасно з покладенням обов`язків секретаря виконавчого комітету сільської ради на секретаря сільської ради Гапон О.М. могли бути покладені повноваження на вчинення нотаріальних дій.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Нехворощанською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 26 травня 2017 року (а.с. 23 т. 1).

Позивачка ОСОБА_5 є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16.06.1969 (а.с. 9 т. 1) та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 26.10.1996, відповідно до якого ОСОБА_5 мала дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу П`ятенко Л.І. №156/02-31 від 07.07.2020 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки загальною площею 1,7479 га, передані для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого селянського господарства (а.с. 13 т. 1).

Згідно із заповітом, посвідченим секретарем виконкому Нехворощанської сільської ради Гапон О.М. 21.05.2003 за реєстровим № 1043, що оскаржується (а.с. 83, 113 т. 1), ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому житловий будинок, що знаходиться в селі Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області та все його майно, де б воно не було та з чого не складалося, що на день його смерті належатиме йому за законом повністю заповідає ОСОБА_7 (дружина померлого згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 21.06.2003 року; прізвище після укладення шлюбу « ОСОБА_6 »).

Відповідно до рішення № 4 першої сесії Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області двадцять четвертого скликання від 10 квітня 2002 року «Про утворення виконавчого комітету сільської ради, визначення його чисельності та затвердження персонального складу» утворено виконавчий комітет сільської ради в складі 9 чоловік, введено в штатний розпис секретаря виконавчого комітету сільської ради Гапон Ольгу Миколаївну, затверджено склад виконавчого комітету (а.с. 43 т. 1).

Відповідно до рішення сесії № 4 від 27.12.2001 та рішення першої сесії 24 скликання від 10.04.2002, ОСОБА_4 працювала на посаді секретаря Нехворощанської сільської ради, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради №02-09/555 від 17.05.2021 (а.с. 15 т. 1).

Згідно із листом Нехворощанської сільської ради від 17.07.2020 за № 01-18/222, обов`язки по вчиненню нотаріальних дій станом на 21 травня 2003 року були покладені на секретаря виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради. Крім того, вказано, що всі протоколи сесії та рішення Нехворощанської сільської ради станом на 21 травня 2003 року передано до архівної установи (а.с. 14 т. 1).

Відповідно до листа архівного відділу Полтавської районної державної адміністрації від 20.05.2021 № 01-29/91 повідомлено, що в протоколах виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради за 1998-2003 роки розпорядження про покладення обов`язків вчинення нотаріальних дій на ОСОБА_4 не значиться (а.с. 16 т. 1).

Суд першої інстанції, встановивши відсутність рішення виконавчого комітету про уповноваження секретаря сільської ради Гапон О.М. на вчинення нотаріальних дій, як того вимагає пункт 2 розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (в редакції, чинній на момент посвідчення спірного заповіту), дійшов висновку про відсутність у секретаря сільської ради Гапон О.М. повноважень на посвідчення оспорюваного заповіту, недотримання вимог закону щодо його посвідчення, та, як наслідок, його недійсність відповідно до ст. ст. 47, 541 ЦК УРСР.

Обґрунтовуючи відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача, Нехворощанської сільської ради, про закриття провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що об`єктом спадкування за спірним заповітом від 21.05.2003 є житловий будинок, що знаходиться в селі Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області та все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, що на день смерті ОСОБА_3 належатиме йому за законом, а спадкоємцем є ОСОБА_7 ; об`єктом спадкування за заповітом від 15.09.2003 є житловий будинок / АДРЕСА_2 , а спадкоємцем є ОСОБА_8 ; об`єктом спадкування за заповітом від 05.05.2015 є дві земельні ділянки та автомобіль, а спадкоємцями є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що складенням нових заповітів змінювались розпорядження спадкодавця щодо розподілу спадкового майна, яке було відмінним за обсягом та за об`єктами спадкування, а тому визнав помилковим твердження представника відповідача, Нехворощанської сільської ради, щодо скасування заповіту від 21.05.2003 заповітом від 15.09.2009, а також скасування заповіту від 15.09.2009 заповітом від 05.05.2015.

Щодо строку позовної давності, про застосування якого було заявлено відповідачем ОСОБА_2 , місцевий суд дійшов висновку, про те, що загальний строк позовної давності у три роки позивачем не пропущено, оскільки про існування оспорюваного заповіту позивачці ОСОБА_1 стало відомо з постанови нотаріуса від 07.07.2020 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, виданої в межах спадкової справи, враховуючи, що вказаний позов був поданий нею до суду 02.12.2021 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Предметом позову у справі є визнання недійсним заповіту, посвідченого 21.05.2003 секретарем виконкому Нехворощанської сільської ради Гапон О.М.

Підставою позову зазначено на недотримання вимог щодо нотаріального посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка не була уповноважена у передбаченому законом порядку на здійснення нотаріальних дій.

Позивач вказувала, що метою звернення до суду із вказаним позовом є захист інтересів на спадкування майна, не охопленого заповітами (земельних ділянок з кадастровими номерами :01:004:0414 площею 0,2547 га та :01:003:0111 площею 1,3667 га), так як у спірному заповіті на користь ОСОБА_2 міститься заповідальне розпорядження щодо всього майна спадкодавця.

Станом на час складання спірного заповіту діяли норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Зміст, форма та інші вимоги до заповіту передбачені статтями 541-546 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент складання спірного заповіту).

За визначенням статті 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Частина 1 статті 47 ЦК УРСР передбачала, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

У населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 38 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

Частиною 2 статті 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту) передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують доручення; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах.

Згідно з пунктом 2 розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (в редакції, чинній на момент посвідчення спірного заповіту), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, чинній на момент посвідчення спірного заповіту) виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

За змістом положень ст. 544 ЦК УРСР заповідач вправі у будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить.

З 01 січня 2004 року Цивільний кодекс УРСР втратив чинність у зв`язку із прийняттям Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, яким право заповідача на скасування та зміну заповіту було врегульовано статтею 1254.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1254 ЦК України (тут і далі в редакції станом на час складення заповіту заповітом від 17.08.2012) заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт; заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч. 2 ст. 1254 ЦК України).

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч. 3 ст. 1254 ЦК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17 (провадження № 61-42486св18), на яку також міститься посилання в постанові зазначено, що «при складенні заповідачем декількох заповітів може мати місце їх «конкуренція», оскільки необхідно з`ясувати, який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно.

Аналіз частини 2 та 3 статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів.

Тлумачення частини 3 статті 1254 ЦК України свідчить, що складення нового заповіту, яким зменшено обсяг спадкової маси, порівняно з попереднім, але не змінено спадкодавця, скасовує попередній заповіт у відповідній частині, оскільки спадкодавець визначив спадкоємця тільки щодо частини спадщини.

Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 159/2421/19, від 09 жовтня 2019 року у справі № 601/568/16.

Як вбачається з матеріалів справи, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, а саме:

1.Земельна ділянка площею 4,6547 га кадастровий номер :00:001:1082 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області;

2.Земельна ділянка площею 4,6558 га кадастровий номер:00:001:1081 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області;

3.Автомобіль ГАЗ 2410, 1990 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 ;

4.Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 ;

5.Земельна ділянка загальною площею 1,7479 га, що включає в себе земельні ділянки: 0,2547 га кадастровий номер :01:004:0414 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Нехвороща Полтавського району Полтавської області; 1,3667 га кадастровий номер :01:003:0111 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Нехвороща Полтавського району Полтавської області; 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_3 розпорядився власним майном на випадок своєї смерті, склавши наступні заповіти (згідно з матеріалів спадкової справи а.с. 112-178 т. 1):

- заповіт від 21.05.2003 року, посвідчений секретарем виконкому Нехворощанської сільської ради Гапон О.М., реєстровий номер № 1182, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_7 житловий будинок в с. Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області та все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося (а.с. 83 т. 1);

- заповіт від 15.09.2003 року, посвідчений секретарем виконкому Нехворощанської сільської ради Гапон О.М., реєстровий номер № 1043, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_10 ) житловий будинок /1/2 частина/ з частиною господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 84 т. 1);

- заповіт від 17.08.2012 року, посвідчений державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори, реєстровий номер №1-2246, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими побудовами та присадибну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним заповітом заповідач поклав на ОСОБА_1 обов`язок надати право довічного проживання в зазначеному будинку та користування ним гр. ОСОБА_7 (а.с. 121 т. 1 (зворотня сторона аркушу);

- заповіт від 05.05.2015 року, посвідчений секретарем Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, реєстровий номер №211, відповідно до якого ОСОБА_3 заповів ОСОБА_7 приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,650 га, що знаходиться на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (державний акт ПЛ №170833 виданий 19.10.2004 року), та ОСОБА_9 приватизовану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,660 га, що знаходиться на території Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (державний акт ПЛ №170832 виданий 21.10.2004 року) та автомобіль ГАЗ 2410, 1990 року випуску, колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с. 121 т. 1).

З огляду на встановлені вище обставини, спірний заповіт від 21.05.2003 року, складений на користь ОСОБА_8 , втратив свою чинність оскільки наступними заповітами спадкодавець змінив обсяг спадкового майна, яке він заповідав кожному із спадкоємців.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна за змістом норма права міститься в частині першій статті 4 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначені способи захисту порушених прав та інтересів.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (стаття 263 ЦПК України).

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У мотивувальній частині рішення зазначаються, серед іншого, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду (п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України).

Оспорюваний заповіт від 21.05.2003 року є скасованим, втратив чинність, не має юридичних наслідків та не порушує спадкових прав позивачки, а тому відсутні підстави для задоволення позову про визнання його недійсним. Визнання даного заповіту недійсним не є ефективним способом захисту порушеного чи оспорюваного права.

З пояснень сторін слідує, що між спадкоємцями наявний спір щодо успадкування неохоплених заповітами земельних ділянок з кадастровими номерами :01:004:0414 площею 0,2547 га та :01:003:0111 площею 1,36 67 га.

З врахуванням наявних заповітів необхідно дійти до висновку, що незаповідана частина спадкового майна (спірні земельні ділянки) повинні спадкуватися спадкоємцями за законом на загальних підставах.

Доводи апеляційної скарги щодо висновків судом першої інстанції щодо порушення вимог закону до нотаріального посвідчення оспорюваного заповіту та строку позовної давності, не впливають на висновки апеляційного суду про відсутність порушеного права та інтересу позивача, що є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як таке що винесене без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Щодо закриття провадження у справі

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача, Нехворощанської сільської ради, вказував про відсутність предмета спору, оскільки оспорюваний заповіт від 21.05.2003 року повністю був скасований заповітом від 15.09.2003 року, який в свою чергу скасований заповітом від 05.05.2015 року.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані доводи є безпідставними, оскільки складенням нових заповітів змінювались розпорядження спадкодавця щодо розподілу спадкового майна, яке було відмінним за обсягом та за об`єктами спадкування.

Підстав для закриття провадження у справі не вбачається з огляду на наступне.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

(правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20 вересня 2021 року справа № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

Втрата чинності попереднім заповітом не є підставою для висновку щодо відсутності предмета спору, а ця обставина є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, про що зазначено вище та про що свідчить судова практика в аналогічних спорах.

Доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права щодо порядку розгляду судом першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі є слушними, однак не є таким процесуальним порушення, що призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо посилання скаржника на порядок зібрання доказів у справі, апеляційний суд вказує, що, відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Докази, відповідно до статті 84 ЦПК України можуть бути витребувані судом.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі (ч. 3 ст. 89 ЦПК України).

Таким чином, доводи скаржника про те, що судом прийняте рішення виключно на підставі наданих та витребуваних за клопотанням відповідача доказів, є неслушними.

Також, є неслушним посилання скаржника на відсутність в резолютивній частині висновку щодо строку позовної давності, оскільки таких вимог до змісту резолютивної частини рішення суду не вимагається процесуальним законом, зокрема нормами ч. 7 ст. 265 ЦПК України, а висновок щодо цього клопотання міститься в мотивувальній частині рішення.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що при розгляді справи місцевим судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, з огляду на вищезазначені висновки апеляційного суду рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням вищевикладеного апеляційну скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки вимоги про закриття провадження задоволенню не підлягають за безпідставністю.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки в задоволенні позову необхідно відмовити, з ОСОБА_1 на користь Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області необхідно стягнути судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, у сумі 1 362 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. 141, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача, Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, Юшкевич Н.В., на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2021року - задовольнити частково.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Нехворощанської сільської ради Полтавського району Полтавської області судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1 362 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 травня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов