Справа № 683/3872/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/3872/21, 2/683/330/2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі із майна, що є в спільній частковій власності, визнання права власності на нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належну їй 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із приміщень житлового будинку «А-І», прибудови «а-1» загальною площею 33,4 кв.м, житловою площею 23,9 кв.м, в тому числі: житлової кімнати (2-3) площею 13,6 кв.м, житлової кімнати (2-4) площею 10,3 кв.м, кухні (2-5) площею 5,9 кв.м, коридору (2-6) площею 3,6 кв.м, а також господарських будівель та споруд: хліва «В-І», погреба «в-І», огорожі «№1»; визнати за нею право власності в цілому на вищезазначений об`єкт нерухомого майна, припинивши її право спільної часткової власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що їй на праві власності належить 1/2 частина будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Власником іншої частини будинковолодіння є ОСОБА_2 .

Вказує, що частки будинковолодіння кожного із них є фактично окремими об`єктами нерухомого майна, мають самостійний вхід та комунікації і кожна із частин може бути виділена та функціонувати як окремий об`єкт нерухомого майна.

Тому, на підставі ст.364 ЦК України просить виділити в натурі належну їй частку у праві спільної часткової власності на спірне будинковолодіння в окремий об`єкт нерухомого майна, припинивши її право спільної часткової власності на 1/2 частину цього будинковолодіння.

22 липня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить виділити їй із господарських будівель та споруд хлів «Б-І», погріб «б-І» та огорожу «№1», посилаючись на те, що саме цими приміщеннями вона користується, тоді як хлів «В-І» та погріб «в-І», які вона просила виділити у позові, належать відповідачці ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що вона, як співвласник нерухомого майна має право на виділення своєї частки в окремий об`єкт нерухомого майна.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечила, посилаючись на те, що ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка перебуває у їх загальному користуванні, самовільно здійснила до своєї частини житлового будинку самочинну прибудову «а-І». А тому, вважає, що належна ОСОБА_1 частина житлового будинку не може бути об`єктом виділу. Крім того, звертає увагу, що у спірному будинку спільні комунікації, зокрема газові труби, а також дах, фундамент та перестінок, які не можуть бути поділені між ними.

Аналогічну позицію ОСОБА_2 виклала у відзиві на позов.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавутою Т.О., на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент набуття позивачкою права власності на вказану частину житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташований один глиновалькований житловий будинок «А-1», хлів камінний «Б-І», хлів камінний «В-1», льох «б-І», льох «в-І» та огорожа «№1», що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 жовтня 2003 року.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 05 березня 2004 року, реєстраційний номер 2946856.

Власником іншої 1/2 частини вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 вересня 2002 року із відміткою про реєстрацію права власності в Старокостянтинівському БТІ 20 вересня 2002 року в реєстровій книзі під №4748.

Земельна ділянка площею 550 кв.м, на якій розташована належна відповідачці ОСОБА_2 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, перебуває у її приватній власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107742 від 30 червня 2005 року.

Інша частина зазначеної земельної ділянки, на якій розташована частина будинковолодіння ОСОБА_1 , у приватну власність останній не передавалась.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації станом на 20 березня 2002 року, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-І» загальною площею 67,7 кв.м, житловою площею 48,5 кв.м, хлів «Б», погріб «б», хлів «В», погріб «в», хлів «Г» та штахетна огорожа.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Старокостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації станом на 11 травня 2018 року, на земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-І», забудови до 1928 року, прибудова «а-І» забудови 2014 року, хлів «Б-І» забудови 1965 року, погріб «б-І» забудови 1965 року, хлів «В-І» забудови 1910 року та погріб «в-І» забудови 1910 року.

Без врахування прибудови «а-І» вказаний житловий будинок має загальну площу 67,7 кв. м, житлову площу 48,5 кв. м.

Прибудова «а-І» площею 14,2 кв.м у вказаному технічному паспорті позначена як самовільна будівля 2014 року забудови, яка не прийнята в експлуатацію.

Згідно висновку ПП «Проект БТІ» №178 від 23 липня 2021 року домоволодіння по АДРЕСА_1 складається із житлового будинку «А-І» площею 67,7 кв.м, блочної житлової прибудови «а-І» площею 10,4 кв.м, яка не прийнята в експлуатацію, а також господарських будівель і споруд: хлів «Б-І», погріб «б-І», хлів «В-І», погріб «в-І», огорожа металева, огорожа штахетна №1.

Загальна площа житлового будинку з прибудовою 78,1 кв.м, житлова площа 48,5 кв.м, загальна площа без самочинних побудов - 67,7 кв.м, житлова площа - 48,5 кв.м.

Також згідно цього висновку за технічними показниками об`єкт є відокремленим, має окремі входи, комунікації та може бути виділений в натурі в окремий будинок блокованого типу з присвоєнням окремих поштових адрес.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим,

власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 177 ЦК України встановлено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Відповідно до ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За змістом ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

В силу ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Як передбачено ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статі 356 ЦК України).

Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, кожній із яких у ньому належить по 1/2 частині.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.1, 2 ст.358 ЦК України).

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно із частиною третьою цієї ж статті у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що самочинним будівництвом визнається об`єкт нерухомості, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; його збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; він збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (частина друга статті 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами статей 364, 367 ЦК України.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України викладеними у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі

№ 6-286цс15, з якими погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20) у частині тлумачення норми частини першої статті 376, частини другої статті 376 ЦК України про те, що не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно зі статтями 364, 367 ЦК України - самочинно збудовані (конструйовані, переплановані) об`єкти.

Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19).

Позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів введення прибудови «а-І», яка входить до складу спірного житлового будинку до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статі 89 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів здачі прибудови «а-І», яка входить до складу спірного житлового будинку, в експлуатацію та проведення державної реєстрації права власності на неї, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо виділу частини спірного житлового будинку, господарських будівель та споруд, оскільки об`єкт нерухомого майна, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності й не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормою статей 364, 367 ЦК України.

Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18).

З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі із майна, що є в спільній частковій власності, визнання права власності на нерухоме майно та припинення права спільної часткової власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 02 серпня 2022 року.

Суддя: