Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2022 Справа №607/29741/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача в його користь 24 500,00 грн. завданої йому матеріальної шкоди, 2 500 грн. за проведення експертизи, 6 384,22 грн. витрат на лікування, 4 250,00 грн. витрат на правничу допомогу, 25 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а всього грошових коштів на загальну суму 62 634,22 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 17 липня 2019 року о 09 год. 47 хв. на а/д Р-41 обхід м. Тернополя водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Renault Megan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухався проїзною частиною вул. Симоненка в межах перехрестя, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу «ВАЗ 2105» державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач та його син отримали тілесні ушкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопілсьької області від 04 жовтня 2019 року змінено та застосовано до ОСОБА_4 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження, проведеного судовим експертом Мазур М.С., вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля на момент ДТП, становить 24 500,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 під час ДТП отримав тілесні ушкодження, зокрема: закрита черепно-мозкова травма та забій грудної клітки зліва, внаслідок чого перебував на стаціонарному лікуванні в Тернопільській обласній лікарні, в період із 17 липня 2019 року по 2 серпня 2019 року, витративши кошти на лікування кошти в сумі 6 384,22 грн. Також, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях з приводу отриманих тілесних ушкоджень, порушено нормальний спосіб життя, яку він оцінює в розмірі 25 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_4 подав відзив на позов відповідно до якого позовні вимоги не визнав, зазначивши, що цивільно-правова відповідальність відповідача станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена полісом обов`язкового страхування в ПАТ «страхова компанія Ю.Бі.Ай.Кооп» Відтак, покладання обов`язку із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування та сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Проте, позивач жодних дій пов`язаних із стягненням заподіяної шкоди із страховика не вчиняв. Зазначив, що відповідач відповідає у випадку, коли сума відшкодування шкоди більша, ніж зазначена у страховому полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме винна особа (володілець авто) сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також зазначив, що сторона відповідача заперечує проти визначення матеріального збитку у розмірі 30514 грн.

Позивач ОСОБА_1 відповіді на відзив не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України письмових пояснень щодо позову не подавала.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28.12.2019 року у даній справі відкрито провадження та ухвалено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження.

24.09.2020 року у даній справі ухвалено заочне рішення, яке в подальшому скасоване судом ухвалою від 26 січня 2021 року за заявою відповідача ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 09.08.2021 року у даній справі за клопотанням відповідача призначено судову-автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

10.01.2022 року провадження у даній справі поновлено.

22.03.2022 року у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Заплітна І.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з підстав наведених у відзиві. Також, вважає, що позивачу із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної даною ДТП слід звертатись до Моторно транспортного (страхового) бюро України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, неодноразово повідомлявся про місце та час розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

17 липня 2019 року о 09 год. 47 хв. на а/д Р-41 обхід м. Тернополя водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Renault Megan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », рухаючись проїзною частиною вул. Симоненка в межах перехрестя, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу «ВАЗ 2105» державний номерний знак « НОМЕР_2 », під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року змінено постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 жовтня 2019 та застосовано до ОСОБА_4 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 18.10.2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст.120 КУпАП та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 20 січня 2020 року постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_4 скасовано та закрито провадження у справі на підставі п.7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Як слідує із вказаних постанов Тернопільського міськрайонного суду від 04.10.2019 року, Тернопільського апеляційного суду від 15.11.2019 року стосовно ОСОБА_4 за ст..124 КУпАП, «..14 липня 2019 року о 09 год. 47 хв. на а/д Р-41 Обхід м.Тернополя, водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною вул..Симоненка, в межах перехрестя, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «ВАЗ 2105» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, за що передбачена відповідальність за ст..124 КУпАП..».

Крім цього, як вбачається із постанови Тернопільського апеляційного суду від 20.01.2020 року «…відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №314176 від 17.07.2019 року працівниками поліції, в присутності двох свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зафіксовано факт керування ОСОБА_4 17.07.2019 року о 08 год. 35 хв. в м.Тернополі по вул..Симоненка автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Drager Alcotest 6820 прилад ARHJ (повірка дійсна до 03.10.2019 року) на табло якого висвітило показник 1,83 проміле..».

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно, до правової позиції, зазначеної у Постанови Верховного Суду від 11.01.2019 року у справі № 569/17486/18, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/120-21/9853-АВ від 28 грудня 2021 року, вартість матеріальних збитків, які були заподіяні ОСОБА_4 внаслідок пошкодження ним під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «ВАЗ 21051», д.н.з. НОМЕР_2 , під час події, яка мала місце 17.07.2019 року о 09 год.47 хв. на автодорозі Р-41 об`їзд м.Тернополя, станом на 17.07.2019 року становить 24 456,80 грн.; вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням експлуатаційного зносу його деталей, що підлягають заміні, станом на момент настання ДТП 17.07.2019 року ймовірно складає 28563,81 грн.; вартість відновлювального ремонту станом на момент проведення експертизи 28.12.2021 року ймовірно складає 40938,34 грн.

Згідно виписки №2882 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02.08.2019 року, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Збаразькій центральній районній комунальній лікарні із 18 липня 2019 року по 02 серпня 2019 року з приводу: забою лівої половини грудної клітки.

Відповідно до інформації наданої позивачем щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів із бази МТСБУ, встановлено, що транспортний засіб марки «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 станом на 17.07.2019 року, тобто на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Як вбачається із наявних при матеріалах справи касових чеків на придбання ОСОБА_1 медикаментів у період проходження ним лікування та квитанції від 17.07.2019 р. щодо оплати обстеження органів грудної порожнини (950 грн.), ОСОБА_1 затрачено на лікування коштів на загальну суму 4972,49 грн. При цьому, суд оцінюючи зазначені докази, не враховує касові чеки з приводу витрат, понесених поза строком перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, а саме: - від 16.11.2019 року на суму 24,74 грн.; - від 17.08.2019 року на суму 131,05 грн.; від 18.11.2019 року на суму 91,28 грн.; - від 15.08.2019 року на суму 49,38 грн.; - від 18.10.2019 року на суму 156,83 грн.; - від 04.12.2019 року на суму 82,15 грн.; - від 15.08.2019 року на суму 176,80 грн.; - від 13.09.2019 року на суму 123,48 грн.; від 10.09.2019 року на суму 124,16 грн.; - від 17.08.2019 року на суму 72,50 грн.; - від 04.09.2019 року на суму 53 грн.; - від 05.08.2019 року на суму 154,53 грн.; від 07.08.2019 року на суму 89 грн., від 14.08.2019 року на суму 106 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідність ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.2 Постанови № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, суд оцінивши та дослідивши докази, матеріали справи, вважає, що позовОСОБА_1 до ОСОБА_4 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України у частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача у користь позивача 29 429, 29 грн., з яких: 24 456,80 грн. шкода внаслідок пошкодження відповідачем під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «ВАЗ 21051», д.н.з. НОМЕР_2 , під час події, яка мала місце 17.07.2019 року о 09 год.47 хв. на автодорозі Р-41 об`їзд м.Тернополя; - 4972,49 грн. витрати понесені позивачем на своє лікування. При цьому, задовольняючи позов у цій частині, суд відкидає твердження відповідача та його представник, що у момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль відповідача був забезпечений полісом добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№301-АО/1637711, оскільки термін його дії був встановлений з 14.09.2019 року по 13.09.2020 року, а подія за участю транспортного засобу відповідача мала місце 17.07.2019 року. Відтак, зобов`язання за вказаним договором обов`язкового страхування на момент вчинення ДТП не наступили. Крім цього, суд зазначає, що такі твердження відповідача спростовані інформацією наданої позивачем щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів із бази МТСБУ відповідно до якої встановлено, що транспортний засіб марки «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 станом на 17.07.2019 року, тобто на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Крім цього, суд відкидає твердження представника відповідача про те, що відшкодування шкоди має бути здійснено лише Моторним транспортно (страховим) бюро України, виходячи із такого.

Пунктом 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Моторно-транспортне страхове бюро України у даному випадку не є страховиком, оскільки між відповідачем та зазначеним бюро не виникло договірних відносин на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_4 не сплачував обов`язкових страхових платежів не його виконання. Щодо права вимоги у потерпілого на відшкодування шкоди, суд зазначає, що таке право на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, та пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди до особи, яка її заподіяла у випадку відсутності у неї договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, не суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а саме статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі правовим позиціям ВП ВС, викладених у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За приписами статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, зазначених у пункті 3 Постанови Пленуму від 31.03.1995 № 4 із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує протиправність дій заподіювача ОСОБА_4 , причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням відповідача. В даному випадку моральна шкода полягала у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із отриманням травм та ушкодженням здоров`я внаслідок протиправних дій відповідача, а також у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна, п. п. 1, 3 ч. 2 ст.23 ЦК України.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер неправомірних дій відповідача, тривалість порушення прав позивача, глибину його душевних та психічних страждань пов`язаних з ушкодженням здоров`я та пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв`язків, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Враховуючи наведене та вимоги п.п.3, 5, 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» від 31.03.1995р. № 4, суд погоджується з твердженням відповідача, щодо спричинення йому моральної шкоди, в той же час, враховуючи принцип розумності та справедливості, обставини справи, розмір спричиненої матеріальної шкоди, а також характеру тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем підлягають частковому задоволенню в розмірі 7 000 грн.

Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведення експертизи.

Відповідно до ст..137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із вимогами ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В силу вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 04 серпня 2019 року, його укладено між адвокатом Стасишин М.В. та ОСОБА_1 відповідно до якого адвокат зобов`язувався надати усіма законними методами та способами правову допомогу Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, а клієнт зобов`язувався сплатити гонорар в розмірі та в строк погоджені між ними.

На підтвердження фактично понесених витрат позивачем на правничу допомогу, суду надано квитанцію до угоди від 04.08.2019 р., згідно якої ОСОБА_1 оплатив гонорар за надання йому правничої допомоги на суму 4 250 грн.

Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката належним чином підтверджені, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 2465 грн. витрат на професійну правничу допомогу, пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

У відповідності до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак суд вважає, що слід стягнути із відповідача у користь позивача 445,67 грн. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Моторне транспортне (страхове) бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 29 429 (двадцять дев`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн. 29 коп., завданої матеріальної шкоди, а також 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. завданої моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 445 (чотириста сорок п`ять) грн. 67 коп. судового збору, а також 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень витрат на правову допомогу, пропорційно до задоволених позовних вимог.

У решті вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду у повному обсязі складене 15 серпня 2022 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою АДРЕСА_2

Головуючий суддяВ. В. Ромазан