Справа №718/2858/21
Провадження №2/718/763/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2022 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області

під головуванням судді Скорейка В.В.

за участю секретаря судового засідання ГайдейА.М.

представника позивача адвоката Биндю В.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянув в порядку загального позовного провадженні у залі суду м.Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_1 , треті особи Кіцманський РДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, визнання протоколу та акту недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , треті особи: Кіцманський ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) і ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, протоколу електронних торгів, акту державного виконавця і скасування державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 жовтня 2021 року ДП «Сетам» проведено електронні торги із реалізації нежитлової будівлі курятника загальною площею 305,60 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 , і належала на праві власності ОСОБА_3 .

За результатами проведення електронних торгів складено протокол проведення електронних торгів № 555772 від 06 жовтня 2021 року, відповідно до якого їх переможцем став ОСОБА_1 , що придбав вказану будівлю за ціною 155 111 грн 55 коп.

25 жовтня 2021 року Кіцманським ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) видано і затверджено акт про проведені електронні торги.

Позивачка вважає електронні торги незаконними, оскільки реалізоване на торгах майно належить до спільної сумісної власності подружжя, чим порушено її право у спільній сумісній власності подружжя відповідно до вимоги ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України. Звертає також увагу, що державний виконавець на порушення положень ч.3 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» допустив бездіяльність і не з`ясував правовий режим реалізованого на торгах майна.

Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати електронні торги, проведені ДП «Сетам» 06 жовтня 2021 року із реалізації арештованого майна за лотом реєстраційний номер 494503, а саме нежитлової будівлі курятника загальною площею 303,60 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 недійсними; визнати протокол №555772 проведення електронних торгів від 06 жовтня 2021 року із реалізації арештованого майна за лотом реєстраційний номер 494503 недійсним; визнати акт про проведені електронні торги арештованого нерухомого майна від 25 жовтня 2021 року державного виконавця Кіцманського РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Івано-Франківськ) недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю курятника, загальною площею 303,60 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати.

Адвокат Биндю В.І., який діє в інтересах ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ДП «СЕТАМ» в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу за її відсутності. В поданому відзиві просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що електронні торги відбулися з дотриманням норм чинного на момент проведення електронних торгів законодавства. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором торгів не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Жодним нормативним актом України не передбачено обов`язку організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна. Вважає, що жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результати торгів, а також порушення законних прав позивача такими порушеннями у позовній заяві не доведено. Крім того, посилання позивача як на підставу позову щодо недотримання принципу пропорційності та не визначення державним виконавцем частки майна позивача вважають безпідставними та необгрунтованими посилаючись на ч. 4 ст. 65 СК України.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, вказавши, що позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги і незаконність торгів виключно у зв`язку із недотриманням положень ст.60 СК України щодо належності будівлі курятника до спільної сумісної власності подружжя. Крім того у позовній заяві ОСОБА_2 вказує, що торги проведені незаконно, у зв`язку з протиправністю дій державного виконавця та порушення останнім вимог статей 48 і 50 Закону України «Про виконавче провадження» під час вчинення виконавчих дій, до передачі спірного об`єкта на реалізацію. При цьому, у позові ОСОБА_2 не наводить порушень вимог Закону та Порядку здійснення реалізації арештованого майна, які мали місце виключно під час проведення торгів з часу публікації оголошення до їх завершення, в тому числі під час здійснення процедури самої реалізації нерухомого майна та оформлення документів на придбану відповідачем нежитлову будівлю курятника, які б перебували у прямому причинному зв`язку між самим порушенням Закону, наслідком їх недотримання і порушенням прав позивачки, що згідно ст. 203 ЦК України є виключними підставами для визнання правочину недійсним.

Разом з тим, порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про примусове виконання рішень судів, якою керуються державні виконавці, визначають лише основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також учасників виконавчого провадження, у тому числі їх права, де і передбачено окремий спосіб оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця. Вказані нормативні акти не встановлюють порядку та правил проведення торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна та відсилають до інших нормативних актів. Допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, а позивачкою не надано доказів оскарження дій державного виконавця щодо передачі нерухомого майна нежитлової будівлі курятника на торги з порушенням вимог Закону.

Окрім того, позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги невідповідністю правочину вимогам ч.1 ст.203 ЦПК України, а предметом позовних вимог є визнання електронних торгів та акту недійсними і скасування державної реєстрації.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено п.8 розділу X Порядку реалізації майна, у якому вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, який підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто, вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором.

Частиною 1 статті 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах, тощо, встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

З аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ч.1 ст.658 ЦК України).

Згідно із п.4 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

Отже, набуття майна за результатами торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.

Виходячи з наведеного, сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці (державна виконавча служба та організатор електронних торгів) і покупець - переможець електронних торгів.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Тому, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Звертає увагу на те, що позов пред`явлено до неналежних сторін (відповідача), а вказана обставина є підставою для відмови у позові по суті заявлених вимог (п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц), від 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18, від 19 серпня 2020 року в справі № 639/6295/16-ц.

За таких обставин, належними відповідачами у справі є Кіцманський відділ ДВС та організатор електронних торгів ДП «Сетам» як продавці за договором і переможець торгів, що є покупцем, - тобто ОСОБА_1 , відповідач у зазначеній справі.

Оскільки позивач не посилається на будь-які порушення організатором торгів норм Порядку, а обґрунтовує свої вимоги діями державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження, у суду відсутні правові підстав для визнання електронних торгів недійсними. Також, у позовній заяві ОСОБА_2 не зазначає, яка частка майна належить їй, який вклад вона внесла у купівлю майна. Навіть за умови доведення факту належності майна позивачці ОСОБА_2 , вона не позбавлена права звернутись до її чоловіка ОСОБА_3 з позовом про стягнення з нього компенсації частини вартості майна, якщо вважає що у даному випадку порушенні її права та інтереси.

Представник третьої особи Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Деревенко Д. в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про отриманням повісток. Заяв чи клопотань від нього не надходило.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; та інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (частина перша статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 8 липня 2020 року по справі № 201/18443/17 зауважив, що державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

З матеріалів справи слідує, що 06.10.2021 року ДП «СЕТАМ» було проведено електронні торги за лотом № 494503 з реалізації будівлі курятника, що розташована по АДРЕСА_1 , за результатами яких було складено протокол № 555772, згідно з яким переможцем став Учасник № 3 ОСОБА_1 , який запропонував найвищу цінову пропозицію в розмірі 155 111 грн 55 коп.

ДП «СЕТАМ» відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 березня 2019 року № 10008/5 "Про визначення організатора електронних торгів, торгів за фіксованою ціною" та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року (далі - Порядок), є організатором електронних торгів та уповноважене на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Згідно із Порядком Організатор - це державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Системи, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний чи приватний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

- копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження - довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

- копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - копія акта опису та арешту майна боржника;

- копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

- у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

- копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Не підлягає передачі на реалізацію майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку, начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу І цього Порядку) та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

Організатор перевіряє повноту заповнення заявки. У разі невідповідності заявки вимогам, передбаченим пунктом 2 цього розділу, Організатор через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) повідомляє начальника відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) про необхідність усунення недоліків протягом трьох робочих днів.

Отже, державне підприємство "СЕТАМ" розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби чи приватного виконавця. При цьому в організатора торгів немає обов`язку перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна.

ДП "СЕТАМ" виконує функції організатора електронних торгів, який діє в межах повноважень, визначених Порядком. Тобто, у Організатора електронних торгів відсутні повноваження надавати правову оцінку діям державних виконавців, в тому числі перевіряти відомості, наведені у заявці, на відповідність дійсності та законодавству.

Як на підставу для задоволення позову та визнання недійсними електронних торгів, позивачка посилалась на те, що спірна будівля курятника була придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, отже їй належить 1/2 її частина, відтак реалізація цієї будівлі на електронних торгах без її згоди не відповідає вимогам закону.

При цьому ОСОБА_2 у своєму позові про визнання недійсними електронних торгів та протоколу електронних торгів від 06.10.2021 року № 555772, акту приватного виконавця від 25.10.2021 року про проведені електронні торги та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 , не посилалась на порушення Порядку реалізації арештованого майна та не надала жодного доказу на підтвердження таких порушень.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18).

Позивачка ОСОБА_2 у своєму позові не посилалась на порушення організатором торгів норм Порядку реалізації арештованого майна, а обґрунтувала свої вимоги діями державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. Доказів того, що обставини, на які посилається позивач, вплинули на результати торгів, суду надано не було.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстровану шлюбі із ОСОБА_3 , який розірвано на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області № 718/816/19 від 16.05.2019 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01 липня 2003 року ОСОБА_3 набув у власність будівлю курятника, що розташована по АДРЕСА_1 . Право власності на вказане майно зареєстровано за ним 22 жовтня 2003 року у реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта 1594882, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

З Акту про проведення електронних торгів від 25.10.2021 року слідує, що на підставі наказу № 926/1819/21 від 18.10.2021 року, який виданий Господарським судом Чернівецької області з ФОП ОСОБА_3 на користь держави в особі Чернівецької ОДА стягнуто безпідставно збережені кошти за користування земельної ділянки водного фонду 54,6531 га, яка розташована в адмінмежах Южинецької сільської ради (за межами населеного пункту) Кіцманського району Чернівецької області в сумі 201 913 грн 38 коп. Цей наказ включений в зведене виконавче провадження № 65089660.

Зі змісту положень глав 7 та 8 СК України, слідує, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями статті 65 СК України. Ст. 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи - підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Що узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду України по справі №6-1327цс15 від 18 травня 2016 року.

При цьому, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи викладені норми права, суд вважає, що позивачем не надано та не доведено в судовому засіданні доказів походження коштів на придбання спірного нерухомого майна, не доведено чи спірне майно було придбано саме для здійснення підприємницької діяльності, тобто чи використовувалося спірне майно для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, не надано доказів чи зверталася ОСОБА_2 до суду з позовом про визнання права власності на арештоване майно і про зняття з нього арешту, чи про поділ майна подружжя. Також позивачкою не доведено використання спірного майна в інтересах сім`ї.

Дії виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними. А тому, не заслуговують на увагу доводи, що державний виконавець не звернувся з поданням для визначення частки у спільному майні.

Крім того, суд також враховує ту обставину, що відчуження майна на електронних торгах як угода купівлі-продажу є багатостороннім правочином, і під час подання позову про її оскарження такий позов подається до всіх сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18).

У цій справі позивачка подала позов про визнання електронних торгів недійсними, визнання протоколу та акта недійсним лише до переможця електронних торгів ОСОБА_1 та ДП "СЕТАМ", організатора електронних торгів, а продавець, Кіцманський РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерстава юстиції (м.Івано-Франківськ) визначений у цій справі третьою особою.

Позивачка та її представник не зверталися до суду з клопотанням про залучення Кіцманський РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерстава юстиції (м.Івано-Франківськ) до участі в справі як співвідповідача, а суд із урахуванням принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) не має права самостійно залучати належного відповідача як співвідповідача до участі у справі.

Враховуючи те, що вирішення цієї справи безпосередньо зачіпає інтереси Кіцманського РВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерстава юстиції (м.Івано-Франківськ), який не брав участі у цій справі як співвідповідач, а залучення співвідповідача можливе лише за клопотанням позивача, яке не було подане суду, така обставина утворює окрему самодостатню правову підставу для відмови у задоволенні позову.

Отже, зважаючи на вищевикладене, позивачем та її представником всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних, достатніх і беззаперечних доказів того, що під час проведення електронних торгів було допущено порушення вимог чинного законодавства, а також прав позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Інші доводи позивача та її представника не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 518, 656 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_1 , треті особи Кіцманський РДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів, визнання протоколу та акту недійсними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 22 квітня 2022 року.

Суддя Василь Скорейко