Номер провадження: 22-ц/813/6278/22
Справа № 505/741/20
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Дришлюка А.І., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2020 року, постановленого під головуванням судді Вергопуло А.К., повний текст судового рішення складений 09 липня 2020 року, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (далі ТОВ «ФК «Преміум Актив») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» заборгованість за договором №-127681 від 13.02.2019 року про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту у розмірі 118100,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом 10000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 3900,00 грн.; заборгованість по процентам за прострочку 94200,00 грн.; заборгованість зі сплати штрафу 10000,00 грн.; а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_2 було укладено договір №-127681 від 13.02.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою 1,5% за кожен день користування позикою, з кінцевим терміном повернення позики 15.03.2019 включно.

Цей договір було укладено за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ФК є гроші» - https://e-groshi.com.

Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 118100,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом 10000,00 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 3900,00 грн.; заборгованість по процентам за прострочку 94200,00 грн.; заборгованість зі сплати штрафу 10000,00 грн.

03.07.2019 між ТОВ «ФК є гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0307/1, відповідно до якого ТОВ «ФК є гроші» відступило право вимоги заборгованості по кредитних договорах ТОВ «ФК «Преміум Актив».

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2020 рокупозов ТОВ «ФК «Преміум Актив» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» заборгованість за договором №-127681 від 13.02.2019 року про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту у розмірі 118100,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом 10000,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 3900,00 грн.; заборгованості по процентам за прострочку 94200,00 грн.; заборгованості зі сплати штрафу 10000,00 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , подала до суду апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким стягнути з ОСОБА_2 заборгованість зам кредитним договором у розмірі 18750 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 10000 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 3750 грн., заборгованості зі сплати штрафу у розмірі 5000 грн., посилаючись неповне встановлення усіх обставин справи,порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач невірно визначив суму існуючого боргу, оскільки він не мав права на нарахування відсотків за кожен день прострочення грошового зобов`язання після закінчення дії договору, також на стягнення штрафу, розмір якого не відповідає ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування».

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Преміум Актив» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що позов є обґрунтованим, оскільки відповідач належним чином не виконував умови укладеного кредитного договору, у зв`язку з чим стягнувз ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання позики у загальному розмірі 118100 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_2 було укладено договір №-127681 від 13.02.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у розмірі 10000,00 грн., зі сплатою 1,5% за кожен день користування позикою, з кінцевим терміном повернення позики 15.03.2019 включно.

Цей договір було укладено за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ФК є гроші» - https://e-groshi.com.

На підставі цього договору платіжним дорученням від 13 лютого 2019 року ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 10000,00 грн.

Однак, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання та не дотримувався терміну повернення наданого йому кредиту.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 13.11.2019 року становилав загальному розмірі 118100,00 грн., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 10000,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 3900,00 грн.; заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 94200,00 грн.; заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10000,00 грн.

03.07.2019 між ТОВ «ФК є гроші» та ТОВ «ФК «Преміум Актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0307/1, відповідно до якого ТОВ «ФК є гроші» відступило право вимоги заборгованості по кредитних договорах ТОВ «ФК «Преміум Актив», в тому числі за кредитним договором №-127681 від 13.02.2019 року.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України).

Ці приписи визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором. За змістом частини третьої статті 6 ЦК України сторони у договорі на власний розсуд можуть урегулювати у договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства та не можуть відступати від імперативних його положень.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином.

Факт укладення договору позики та його умови сторонами не оспорюється.

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_2 проценти за користування позикою за період із 16 березня 2019 року до 13 листопада 2019 року у розмірі94200 грн., суд першої інстанції не звернув увагу, що вони обчислені поза межами строку, на який надавалася позика.

Як вбачається з п.п. 1.3. укладеного договору від 13 лютого 2019 року, строк позики за договором складає 31 днів, позика має бути повернута до 15.03.2019 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої праваі виконати свої обов`язки відповідно до договору (статті 626, 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, які, за відсутності іншої домовленості, виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Періодом нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики у межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 березня2019 року у справі № 372/807/16-ц (провадження № 61-1827св17).

Правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом.

Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48цс21).

З огляду на вказане, позивач на підставі частини першої статті 1048 ЦК України не мав права додатково нарахувати проценти за користування позикою.

Останнім днем повного повернення позики і сплати процентів за користування нею сторони договору позики встановили 15 березня 2019 року. Після настання цієї дати право позикодавця на нарахування процентів за користування позикою припинилося.

Суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів за користування позикою, вищевикладене не врахував, що призвело до помилкових висновків про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» процентів за період з 16 березня 2019 року до 13 листопада 2019 року у розмірі 94200 грн., оскільки позикодавець не мав права нараховувати передбачені договором позики проценти після спливу строку його дії, а суд, відповідно, не мав права стягувати незаконно нараховані проценти.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня2020 року у справі № 379/942/17 (провадження № 61-39368св18), від 29 липня 2020 року у справі № 758/7898/15-ц (провадження № 61-40785св18).

З врахуванням того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, а права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 417 грн., що складає три відсотка річних.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Оскільки, зі змісту п. 4.3 договору вбачається, що до суми штрафу позивач зарахував такі витрати, які не притаманні самому поняттю штрафу як виду відповідальності, а сума штрафу не визначена у відсотковому співвідношенні з сумою позики, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача заборгованість зі сплати штрафу.

Однак, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 94 200 грн., а також заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10 000 грн., чим порушив норми матеріального права, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення заборгованості по процентам за прострочку, а також заборгованості зі сплати штрафу скасуванню, з постановленням в цій частині нового судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Преміум Актив»за подання позовної заяви сплатило судовий збір у розмірі 2102 грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 2652 грн.

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, рішення в частині стягнення заборгованості по процентам за прострочку, а також в частині стягнення заборгованості зі сплати штрафу скасуванню, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив»підлягає стягненню судовий збір у розмірі 254,76 грн., з ТОВ «ФК «Преміум Актив» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2330,60 грн.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2020 року в частині стягнення заборгованості по процентам за прострочку в розмірі 94 200 гривень, заборгованості зі сплати штрафу в розмірі 10 000 гривень та судового збору скасувати.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (, місцезнаходження: вул. Мандриківська, 66, м. Дніпро) заборгованість по процентам за прострочку в розмірі 417 гривень, згідно зі ст. 625 ЦК України.

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» про стягнення заборгованості зі сплати штрафу у розмірі 10000 гривень відмовити.

Рішення в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 10000 гривень та стягнення заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 3900 гривень залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 )на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (, місцезнаходження: вул. Мандриківська, 66, м. Дніпро)судовий збір у розмірі 254 гривні 76 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (, місцезнаходження: вул. Мандриківська, 66, м. Дніпро) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2330 гривень 60 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 18 серпня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ А.І. Дришлюк

______________________________________ С.М. Сегеда