ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2356/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судового засідання Лісовської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв`язку із невиконанням договору,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2021 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв`язку із невиконанням договору.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що між ним та позивачем 30 вересня 2015 року було укладено договір про надання послуг з проведення консультації щодо вивчення ситуації на ринку банківських послуг та депозитних операцій. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США. Натомість відповідачем не були виконані зобов`язання відповідно до зазначеного договору, а тому позивач просить стягнути з відповідача кошти у розмірі 15 000 доларів США за невиконання умов договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 серпня 2021 року цивільну справу № 753/16192/21 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 12 серпня 2021 року.

Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 21 жовтня 2021 року на 14:30 год.

Підготовчі засідання 21 жовтня 2021 року та 19 листопада 2021 року були відкладені за клопотаннями відповідача, про що постановлені відповідні ухвали. Представником позивача на вказані засідання були подані суду заяви про можливість розгляду справи у відсутність позивача та його представника.

30 листопада 2021 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 83284).

14 грудня 2021 року підготовче засідання по справі було відкладено на 25 січня 2022 року на 11:00 год.

Підготовче засідання призначене на 25 січня 2022 року не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 24 січня по 3 лютого 2022 року. Згодом підготовче засідання було призначено на 28 березня 2022 року на 10:00 год.

Підготовче засідання призначене на 28 березня 2022 року не відбулось оскільки, відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом підготовче засідання було призначено на 29 червня 2022 року на 14:30 год

У підготовче засідання 29 червня 2022 року сторони не з`явилися. Від відповідача надійшло клопотання (вх. № 25716) про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що відповідачу довелось виїхати за межі м. Києва та Київської області через збройну агресію РФ. Причини неявки позивача та його представника суду невідомі, повістка адресована на адресу позивача повернулася до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", представник позивача ОСОБА_4 повістку про виклик до суду отримав 30 травня 2022 року, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 29 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 17 серпня 2022 року.

17 серпня 2022 року до суду від представника позивача - адвоката Нан Д.М. надійшла заява про можливість розгляду справу у його відсутність та відсутність позивача за наявними матеріалами справи, позовні вимоги вони підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

17 серпня 2022 року від відповідача надійшли письмові пояснення.

У судове засідання позивач, його представник, а також відповідач не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема заявою відповідача про ознайомлення із матеріалами справи 21 липня 2022 року в приміщенні суду. Причини неявки відповідача суду не відомі, заяв щодо поважності причин неявки ним суду не подавалось, а також не подавались клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи заяву представника позивача від 17 серпня 2022 року, зважаючи на те, що відповідач подавав відзив на позовну заяву, а також подав додаткові письмові пояснення у справі 17 серпня 2022 року, з огляду на належне повідомлення, зокрема відповідача про день та час розгляду справи по суті, та з огляду на строк перебування справи у провадженні суду, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність осіб, які не з`явились.

Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, врахувавши відзив відповідача та додаткові письмові пояснення, приходить до наступного висновку.

30 вересня 2015 року між ОСОБА_1 (клієнт) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) був укладений договір про надання послуг № 07/09ДП (а.с. 6).

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець впродовж терміну від 4 до 6 місяців проводить консультації для вивчення ситуації на ринку банківських послуг та депозитних операцій, в результаті чого клієнт отримує можливість повернути депозитний вклад з банківської установи «Брокбізнесбанк», на законних умовах, визначених клієнтом, банком або уповноваженим правонаступником банку, у розмірі не менше 70% від суми депозитного вкладу та інших рахунків клієнта.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що клієнт передає виконавцю 15000 доларів США у вигляді тимчасового внеску, в день підписання даного договору або за погодженням сторін у гривневому еквіваленті за курсом ПАТ «Приватбанк».

Згідно із пунктом 3.2 договору тимчасовий внесок залишається у виконавця в повному обсязі, у випадку підписання будь-якого договору співпраці клієнта з банком або іншою компанією, в результаті чого клієнт отримав грошові кошти, тимчасовий внесок повертається у вигляді різниці в оплаті комісійної винагороди.

Пунктом 4.3 договору сторони визначили, що у випадку не підписання клієнтом будь-яких договорів співпраці з банками або компаніями, яку рекомендував виконавець, впродовж 4 (чотирьох) місяців, або у випадку неповернення депозитних коштів з вказаного клієнтом банку, виконавець обов`язково повертає 15000 доларів США страхового внеску клієнту. Витрати понесені виконавцем у цьому випадку, клієнтом не компенсуються.

На виконання вимог укладеного договору, ОСОБА_5 надав розписку від 30 вересня 2015 року, відповідно до якої він отримав страховий внесок в розмірі 15000 доларів США за договором про надання послуг 07/09ДП від 30 вересня 2015 року. Свідок ОСОБА_6 .

Як зазначив у позовній заяві позивач, відповідач не надав йому послуг на виконання умов договору від 30 вересня 2015 року, ним не було укладеного жодного договору співпраці з банками або компаніями, депозитні кошти він не повернув. Поряд з цим відповідач не повернув йому страховий внесок в розмірі 15000 доларів США.

Відповідач заперечуючи проти заявлених вимог, вказав, що долучена до позову розписка надана фізичною особою ОСОБА_2 , а не фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , з яким укладався договір 30 вересня 2015 року. Розписка не містить відомостей про те, що такі гроші передавав саме ОСОБА_1 . Зауважив, що позивач вже звертався до суду із позовом до нього, де предметом розгляду була подібна розписка. Вказав, що станом на 16 серпня 2021 року він не отримував жодних претензій від позивача, а також зауважив, що позивачем пропущено позовну давність за такими вимогами.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення статті 627 Цивільного кодексу України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач не оспорював та не заперечував факту укладання договору з позивачем 30 вересня 2015 року на умовах і у порядку, визначеному в ньому, як і не заперечував розмір отриманих на його виконання грошових коштів від позивача.

Доводи відповідача щодо того, що розписка не містить відомостей, що кошти йому надав саме позивач, а також що такі кошти він отримав як фізична особа, суд оцінює критично, з огляду на те, що у розписці чітко зазначено, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 15000 доларів США (страховий внесок) саме за договором про надання послуг № 07/09ДП від 30 вересня 2015 року. Поряд з цим, відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування вказаного, та доказів отримання коштів за цією розпискою від іншої людини, за іншими умовами.

Також відповідачем не спростовано доводи позовної заяви щодо того, що ним не виконано умови договору про надання послуг від 30 вересня 2015 року, та не надано доказів того, що існують обставини, з урахуванням яких, на підставі пункту 3.2 договору отриманий ним страховий внесок в розмірі 15000 доларів США має залишитись у нього в повному обсязі.

Доводи відповідача про те, що позивач вже звертався до суду із позовом до нього, де предметом розгляду була подібна розписка, спростовуються рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року, ухваленим у справі № 753/445/20, яке є у вільному доступі в ЄДРСД, з якого вбачається, що предметом розгляду у справі № 753/445/20 була розписка (договір позики) від 25 квітня 2018 року, за яким відповідач отримав в боргу у позивача 6900 доларів, які зобов`язувався повернути у строк до 20 червня 2018 року.

Отже, судом під час розгляду справи встановлено факт підписання договору між позивачем та відповідачем від 30 вересня 2015 року, факт отримання відповідачем страхового внеску від позивача в розмірі 15000 доларів США за вказаним договором, а також факт не виконання відповідачем умов договору про надання послуг.

Згідно із статтею 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог.

Отже, зважаючи на викладене вище, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи умови договору від 30 вересня 2015 року, зокрема пункт 4.3, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 15000 доларів США.

В той же час, відповідач подав суду заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Відповідно до пункту 6.1 договору він діє з моменту підписання до моменту укладання договору (або іншого договору з банком/компанією), але не більше 6 (шести) місяців з дня підписання. Умовами договору не передбачено його пролонгація, в тому числі автоматична.

Пунктом 4.3 договору сторони визначили, що у випадку не підписання клієнтом будь-яких договорів співпраці з банками або компаніями, яку рекомендував виконавець, впродовж 4 (чотирьох) місяців, або у випадку неповернення депозитних коштів з вказаного клієнтом банку, виконавець обов`язково повертає 15000 доларів США страхового внеску клієнту. Витрати понесені виконавцем у цьому випадку, клієнтом не компенсуються.

Отже, позивач фактично дізнався про своє порушене право щодо не виконання відповідачем умов договору від 30 вересня 2015 року (не укладання договорів з банками/компаніями) щонайменше з 1 квітня 2016 року та наявність у відповідача обов`язку щодо повернення йому страхового внеску в розмірі 15000 доларів США.

Поряд з цим позивач звернувся із позовом до відповідача лише 5 серпня 2021 року, тобто після спливу позовної давності.

Таким чином, з огляду на встановлене судом, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81,141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу у зв`язку із невиконанням договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В. Шаповалова