Проваження № 22-ц/824/4505/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 липня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Заява мотивована тим, що 13 серпня 2021 року головним державним виконавцем Дарницького відділу ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) відкрите виконавче провадження ВП № 66483704 щодо виконання постанови Дарницького районного суду м.Києва від 04 серпня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 552370,14 грн.

Вважає, що виконавчий документ, а саме - постанову Дарницького районного суду м.Києві від 04 серпня 2021 року у справі № 753/14762/18 слід визнати таким, що не підлягає виконанню з підстав видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання, оскільки 19 квітня 2021 року позивач ОСОБА_2 подав заяву про видачу рішення суду і виконавчого листа, які були направлені на його адресу 11 травня 2021 року. У свою чергу державний виконавець відкрив виконавче провадження на підставі постанови № 753/14762/18 Дарницького районного суду м.Києві від 04 серпня 2021 року. Оскільки виконавчий документ є повторно поданим, просив винати таким, що не підлягає до виконання виконавчий документ № 753/14762/18, виданий Дарницьким районним судом м.Києва 04 серпня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 552370,14 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і задоволити його заяву в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що на примусовому виконанні

- 2 -

перебувають лише належно видані на підставі судового рішення виконавчі листи, а повторно видані виконавчі листи перебувають в матеріалах справи, що свідчить про відсутність порушення прав боржника. Суд не врахував, що в матеріалах справи перебувають вперше видані виконавчі листи від 11 травня 2021 року, а виконавчі провадження відкриті на підставі повторно виданих виконавчих листів від 04 серпня 2021 року, а не навпаки. Вважає, що суд першої інстанції, видавши дублікат виконавчих документів без постановлення про це ухвали та оплати судового збору, порушив п.17.4 розділу ХІІІ ЦПК України, і підстав для такої видачі не існувало.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Органюк Ю.Ю. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити і скасувати оскаржувану ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва як незаконну.

Позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану ним електронну адресу судовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви,суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю передбачених законом підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

При цьому суд виходив із того, що на примусовому виконанні перебувають виконавчі листи, видані Дарницьким районним судом м.Києва 04 серпня 2021 року, які були видані повторно, однак таке не звільняє боржника від обов`язку виконання судового рішення, з урахуванням того, що виконавчі листи видані 11 травня 2021 року повернуті, отже вимога про визнання виконавчих листів виданих 04 серпня 2021 року такими, що не підлягають виконанню направлена на невиправдане затягування виконання судового рішення.

Також, суд керувався відсутністю порушень прав боржника ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується із такими висновками і вважає їх правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції

- 3 -

про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. … Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілейстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Згідно частин 1 та 2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом даної нормипідстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо (правова позиція Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц та від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11).

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14 вересня 2020 року у справі № 753/14762/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 552370,14 грн. та судовий збір у розмірі 5298,24 грн.

07 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу виконавчих листів.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12 листопада 2020 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 вересня 2020 року залишена без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 березня 2021 року рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 вересня 2020 року залишено без змін.

04 серпня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 отримав два виконавчі листи про стягнення боргу за договором позики та стягнення судового збору.

13 серпня 2021 постановою головного державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) відкрите виконавче провадження ВП № 66483704 на підставі постанови № 753/14762/18 виданої 04 серпня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 552370,14 грн.

16 серпня 2021 року постановою державного виконавця Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) відкрите виконавче провадження ВП № 66483373 на підставі

- 4 -

виконавчого листа № 753/14762/18, виданого 04 серпня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 5298,24 грн.

Також судом встановлено, що відповідно до змісту поштового відправлення на адресу ОСОБА_2 , повернутого до суду з відміткою «адресат відсутній» 11 травня 2021 року Дарницький районний суд м.Києва на звернення ОСОБА_2 від 19 квтіня 2021 року направляв копію рішення суду від 14 вересня 2020 року та два виконавчих листи, видані 11 травня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за позикою 552370,14 грн. та судового збору у розмірі 5298,24 грн.

Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м.Києва суду вказані виконавчі листи, видані по справі 11 травня 2021 року, приєднані до матеріалів справи.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин з урахуванням того, що виконання судового рішення здійснюється згідно закону і порушення прав боржника відсутнє, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи перебувають вперше видані виконавчі листи від 11 травня 2021 року, які є належними, а виконавчі провадження відкриті на підставі повторно виданих виконавчих листів від 04 серпня 2021 року, які видані помилково, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, боржник ОСОБА_1 відповідно до судового рішення зобов`язаний сплатити грошові кошти на користь кредитора ОСОБА_2 . Вказане рішення набрало законної сили, а відтак згідно ст.1291 Конституції України та ст.18 ЦПК України підлягає обов`язковому виконанню, а тому посилання боржника на відсутність обов`язку виконати рішення у нього є надуманими та безпдставними.

По-друге, як вище вказувалося виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст.6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» («Горнсбі проти Греції»).

Наведене додатково свідчить про наявність безумовного обов`язку у ОСОБА_1 виконати рішення і сплатити борг.

По-третє, відповідно до положень ч.1,3 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, за змістом даних норм захисту підлягає виключно порушене право чи інтерес особи, яка звертається за таким захистом. Якщо за результатами розгляду заяви такого порушення не встановлено, а заявник посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

В даній справі, боржником не доведено, що факт видачі виконавчих листів 11 травня 2021 року, призвів чи може призвести до порушення його прав. Судом встановлено, що вказані виконавчі листи ухвалою суду приєднані до справи, на виконання не передавалися і виконавче провадження за ними не відкривалося.

По-четверте, намагання боржника побудувати власну позиію наступним чином, що саме виконавчі листи, видані судом 11 травня 2021 року є належними, а інші неналежні, є хибними.

Фактично така позиція зводиться до того, що відкрите виконавче провадження має бути закрите, після чого позивач має отимати інші виконавчі листи, і лише після цього має повторно звернутися до виконавця. Така позивція є очевидно та поза всяким розумним

- 5 -

сумнівом хибною і призведе до порушення прав стягувача на виконання судового рішення, ухваленого на його користь.

Це ж стосується посилань скаржника на те, що суд першої інстанції, видавши дублікат виконавчих документів без постановлення про це ухвали та оплати судового збору, порушив п.17.4 розділу ХІІІ ЦПК України, і підстав для такої видачі не існувало, які є безпідставними.

Дублікат виконавчих листів судом не видавався, як помилково вважає, скаржник. Апеляційний суд вважає, що має місце повторна видача судом аналогічних за змістом виконавчих листів, яка не призвела до порушення прав боржника, що виключає визнання виконавчих листів, що перебувають на виконанні, такими, що не підлягають виконанню.

Таке відповідає одній з аксіом цивільного судочинства: «Placuit inomnibus rebus praecipuumesse iustitiaeaequitatisque quam strictiiuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права» (постанова Великої Палати Верхолвного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц).

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзивах, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвала суду щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (п.25 ч.1 ст.353 ЦПК), не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 26 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: