КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/5497/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3092/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сенюти В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2017 року (справа № 754/5687/17) на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку і доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18 квітня 2017 року і до повноліття дитини, на аліменти у розмірі 1/5 частину з усіх видів його заробітку і доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просив розстрочити заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим провадженням у розмірі 41605.38 грн. на строк п`ять років.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період шлюбу народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18.04.2017 року і до повноліття дитини. З часу ухвалення рішення суду, у позивача погіршився стан здоров`я та майновий стан, позивач втратив працездатність. Внаслідок втрати працездатності та встановлення інвалідності, єдиним та стабільним джерелом доходу є пенсія, розмір якої не вистачає на основні потреби позивача, а серйозність захворювання потребує регулярних медичних обстежень. Заборгованість у розмірі 41605,38 грн. виникла не з вини позивача, а у зв`язку із об`єктивними обставинами (а.с. 1-5).

Відповідачкою подано відзив та клопотання про відмову у задоволенні позову, в яких зазначено, що позивачем не надано доказів про те, що протягом 2017-2018 років він не мав можливості працювати та виплачувати аліменти, які були встановлені, а згідно довідки МСЕК від 07.06.2019 року позивач може працювати за фахом в спеціально створених умовах (а.с. 70-71).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа № 754/5687/17 від 15.08.2017 року, виданого Деснянським районним судом м. Києва, з 1/3 частини на 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 137-145).

Не погодившись з рішенням суду, 29 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Єрмак О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, , у якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру аліментів та ухвалити нове, яким змінити ОСОБА_1 розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2017 року з 1/3 частини на 1/5 частину від усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с. 149-153).

В апеляційній скарзі зазначав, що в оскаржуваній частині рішення районного суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом проігноровані його доводи щодо зменшення розміру аліментів та скрутне матеріальне становище, а суд не перевірив фінансову спроможність позивача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив, про розгляд справи апеляційним судом, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), сторони були сповіщені належним чином, про що у справі є докази (а.с. 176-179).

Доводів незаконності оскаржуваного судового рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про розстрочення заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим провадженням у розмірі 41605.38 грн. на строк п`ять років апеляційна скарга не містить. Від відповідачки ОСОБА_2 апеляційна скарга на рішення районного суду не надходила.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2017 року (справа № 754/5687/17) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18 квітня 2017 року і до повноліття дитини (а.с. 10-12).

За змістом вказаного рішення суду вбачається, що розмір аліментів - 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно платника аліментів відповідач ОСОБА_1 не заперечував, проте просив вказати яку саме суму він мав сплачувати. При цьому, під час ухвалення рішення, судом було встановлено, що відповідач офіційно не працював та постійного доходу не мав (а.с. 10).

Згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року, було змінено розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів відмовлено (а.с. 73-80).

Постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.12.2019 року в частині задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів - скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року залишено без змін. При цьому скасувавши в цій частині рішення районного суду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції не врахував, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення (а.с. 81-86).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_3 після державної реєстрації шлюбу 13 грудня 2019 року, змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с.72).

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідні правові висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 643/11949/19(провадження №61-2698св21).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому порядку з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку і доходу ОСОБА_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 18 квітня 2017 року і до повноліття дитини.

Звертаючись у квітні 2021 року з позовом про зміну розміру стягнення аліментів, позивач посилався на зміну (погіршення) стану здоров`я, встановлення другої групи інвалідності та погіршення матеріального стану, відсутності іншого заробітку (доходу) окрім пенсії.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції прийняв до уваги посилання позивача на погіршення стану здоров`я, як на підставу зменшення розміру аліментів, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 421081 та № 433818, згідно яких позивачу ОСОБА_1 з 05 червня 2019 року встановлено і до 10 червня 2022 року продовжено другу групу інвалідності та посилання позивача на отримання ним пенсії по інвалідності, про що свідчить довідка про доходи (а.с.16-18, 99-100).

Посилання позивача на висновок судового експерта Тихоненко І.П. № 01/03-20 від 31 березня 2020 року, яка виконала вказаний висновок на замовлення позивача ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 , працюючи як фізична особа-підприємець на спрощеній системі оподаткування у період з 18.04.2017 року по 31.03.2018 року отримав дохід (фактичний заробіток) в загальній сумі 5461,12 грн., районний суд підставно визнав неспроможним і відхилив. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що позивач не надав будь-яких об`єктивних доказів зупинення (припинення) підприємницької діяльності на час звернення до суду із зазначеним позовом та розгляду справи судом (а.с. 22-42).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Зважаючи на особу платника аліментів, з урахуванням стану його здоров`я, встановлених по справі обставин і доказів матеріального становища, колегія суддів дійшла висновку, що зменшення районним судом суми аліментів з 1/3 частини до 1/4 частини з усіх видів заробітку і доходу ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, не призведе до покладення надмірного тягаря на платника аліментів, проте відповідатиме вищенаведеним нормам міжнародного та національного права щодо забезпечення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, реалізації права дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального її розвитку. При цьому, суд апеляційної інстанції зважив на те, що апелянт оскаржував рішення районного суду лише в частині зменшення розміру аліментів, а таке рішення отримувач аліментів відповідачка ОСОБА_2 не оскаржувала.

Проте, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом часом, з якого присуджено новий розмір аліментів.

Так, визначення такого часу днем пред`явлення позову передбачено для аліментів, які присуджуються вперше (ч. 1 ст. 191 СК України).

У всіх інших випадках, в тому числі у разі зміни як способу стягнення аліментів так і розміру їх стягнення, стягнення аліментів відбувається за загальним правилом - з дня набрання рішенням законної сили.

Зокрема, як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вимоги закону, невірно застосував норми матеріального та процесуального права і помилково зазначив про стягнення аліментів у новому розмірі з 07 квітня 2021 року, тобто з дати пред`явлення позову, тоді як у такому розмірі аліменти підлягають стягненню лише після набрання рішенням суду законної сили. Крім того, помилковим є висновок районного суду в резолютивній частині оскаржуваного рішення про зменшення розміру аліментів на підставі виконавчого листа, а не судового рішення, яким був встановлений обов`язок платника сплачувати аліменти та їх розмір.

Врахувавши вищевказане, оскаржуване рішення суду необхідно змінити в цій частині, тобто визначення підстав і часу, з якого позивач ОСОБА_1 має сплачувати аліменти у новому розмірі, виклавши абзац другий резолютивної частини в іншій редакції.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не оскаржував рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про розстрочення заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим провадженням у розмірі 41605.38 грн. на строк п`ять років, а від відповідачки апеляційна скарга на рішення районного суду не надходила, суд апеляційної інстанції з огляду на положення ст. 367 ЦПК України перевірив законність оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне вирішення справи по суті спору, а стосуються переоцінки доказів, яким районним судом надана правильна і належна оцінка.

Слід поновити дію рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року, зупиненого ухвалою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2022 року (172-173).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року - змінити, у зв`язку з цим викласти абзац другий його резолютивної частини в наступній редакції.

Змінити встановлений рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 серпня 2017 року (справа № 754/5687/17) розмір аліментів, та стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 листопада 2021 року.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова