Справа № 451/1802/21 Головуючий у 1 інстанції: Куцик-Трускавецька О.Б.
Провадження № 22-ц/811/4566/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року у справі за поданням старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Сеньчук Ольги Степанівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа,-

В С Т А Н О В И В :

13 грудня 2021 року старший державний виконавець Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньчук Ольга Степанівна звернулася з поданням про тимчасове обмеження божника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа. В обґрунтування подання старший державний виконавець покликається на те, що на примусовому виконанні у Радехівському відділі державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) знаходиться постанова Радехівського районного суду Львівської області від 30.07.2021 у справі № №451/378/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі 20400 грн. Станом на день звернення до суду із поданням, боржником штраф згідно вищевказаного виконавчого документа не сплачено. Громадянин ОСОБА_1 на виклик державного виконавця не з`явився та не надав жодних документів, які б підтверджували про сплату ним боргу, хоча належним чином був повідомлений по місцю проживання.

Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньчук Ольги Степанівни про тимчасове обмеження божника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив Радехівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Вважає ухвалу суду незаконною і необгрунтованою. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином всіх обставин справи, так як рішення суду не виконане, державним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішень, майно, на яке може бути звернено стягнення у боржника відсутнє, на думку державного виконавця боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням. Для унеможливлення в майбутньому перетину кордону боржником, просить задовольнити подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України та скасувати оскаржувану ухвалу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11 серпня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 18 серпня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з тих обставин, що старшим державним виконавцем не доведено наявності обставин, що свідчать про ухилення божника ОСОБА_1 від виконання судового рішення та обставин, які б давали підстави вважати, що боржник має намір виїхати за межі України на постійне місце проживання чи на тривалий час з метою ухилення від виконання цього рішення.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що постановою Радехівського районного суду Львівської області від 07 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.

Постановою старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Сеньчук О.С. від 05.08.2021 відкрито виконавче провадження №66412697 про стягнення з ОСОБА_1 20 400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.

З долучених до подання документів, а саме: Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, інформації, наданої Пенсійним фондом України вбачається, що за ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно не зареєстровано.

Старший державний виконавець виїхала 27.11.2021 за місцем проживання боржника (с. Пиратин Червоноградського району), про що складено Акт державного виконавця. Відповідно до вказаного акту ОСОБА_1 за зазначеною адресою проживає, однак ліквідного майна на яке може бути звернуто стягнення немає.

Також, боржнику 05.08.2021 надсилалося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому наявна відмітка про його отримання.

В поданні про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України державний виконавець, як на підставу для задоволення подання, посилався на ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Стаття 33 Конституції України передбачає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Отже, зі змісту вищезазначених норм вбачається, що обов`язковою підставою для задоволення судом подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, є навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, в інтересах національної чи громадської безпеки, з метою захисту прав і свобод інших громадян.

На підставі визначених у ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» слід розуміти як будь - які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, і коли виконати цей обов`язок не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, зокрема, задоволення подання виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, державний виконавець не надав належних доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього постановою. Саме невиконання боржником зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, державним виконавцем не надано доказів того, що боржник умисно вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання судового рішення, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо повідомлення про вручення боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження. Державним виконавцем надано копію виклику боржника до державного виконавця, в матеріалах справи відсутні докази обізнаності боржника про таке виконавче провадження.

Інших доказів того, що державним виконавцем вчинялись дії щодо виклику боржника, суду не надано.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1лютого 2013року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права особи у виконавчому провадженні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання старшого державного виконавця Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Сеньчук Ольги Степанівни про тимчасове обмеження божника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа, оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, за відсутності доказів ухилення від виконання зобов`язань, подання не може бути задоволено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не містять аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели б до неправильного вирішення справи.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального чи процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) слід залишити без задоволення, а ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Радехівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - залишити без задоволення.

Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 14 грудня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник