Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/3044/21
Провадження № 2/935/158/22
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний суду Житомирської області у складі:

головуючого судді Пасічного Т.З.,

із секретарем Сьомак Л.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у загальному провадженні в залі суду м.Коростишів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_5 у 1988 році набув право власності на 47/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . 04.12.1997 року між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_6 за рішенням Коростишівського районного суду шлюб розірвано, здійснено поділ спільного майна, кожен з подружжя отримав у власність 47/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 . 04.11.2000р. ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з позивачем. З 2003 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . У тому ж році ОСОБА_5 зі своєю колишньою дружиною уклав договір купівлі-продажу 47/200 частин житлового будинку. З того часу ОСОБА_6 у цьому будинку не проживала, будь-яких претензій щодо прав на житловий будинок не пред`являла. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач отримала 1/3 частку майна чоловіка. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області спадкове майно було розподілено між спадкоємцями, позивач отримала у власність 47/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 . Фактично з 2003 року по даний час позивач є власником половини будинку, утримує його, здійснила перепланування. У 2018 році позивач звернулася до органів місцевого самоврядування з метою оформлення права власності на земельну ділянку, де отримала інформацію про те, що вона являється власником лишн 47/200 частин у житловому будинку, власником інших 47/200 частин є колишня дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 . Позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 померла, її спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживають на території Російської Федерації, на житловий будинок АДРЕСА_2 не претендують. Позивач з 2003 року відкрито, добросовістно та безперервно проживає володіє та користується частиною вказаного будинку. Тому просить позов задовольнити, визнати за нею право приватної власності за набувальною давністю на 47/200 будинку АДРЕСА_2 .

Представник позивача в підготовче засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідачами надіслано до суду заяви, в яких зазначили, що позов визнають, не заперечують щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Третя особа в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд вказаної справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 .

З 06.05.2003 року ОСОБА_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 . Власником 47/200 даного будинку є її чоловік ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.02.2006р., виданого державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 отримала у спадок 47/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 .

Як вбачається з витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником 47/200 часток, власником 53/100 часток вказаного будинку є ОСОБА_4 .

На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт на будинок АДРЕСА_2 , замовником технічної інвентаризації будинку зазначена ОСОБА_1 .

Відповідно до акту депутата Коростишівської міської ради № 1716 від 06.09.2018р., ОСОБА_1 з 2003 року по даний час зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно документації на право власності є співвласницею даного житлового будинку.

З довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне МБТІ» № 598 від 20.08.2018р., вбачається, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 47/200 ідеальних частин житлового будинку загальною площею 83,8 кв.м., в т.ч. житловою 44,9 кв.м.

Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України(далі - ЗК), зокрема статтею 119.

Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 відкрито та добросовісно володіє з 2003 року 47/200 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_2 , тому має підстави для визнання права власності на це майно за набувальною давністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, ст.ст.344 ЦК, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , право приватної власності за набувальною давністю на 47/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 26.04.2022 року

Суддя Т.З.Пасічний