П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2022року м. Київ

Справа № 755/6758/21

Провадження: № 22-ц/824/7505/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Андрієнко А.М., Нежури В.А.

секретар Івасенко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Хромової О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Майно», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Державне підприємство «Сетам», про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від

21 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., є власницею квартири АДРЕСА_1 . 21 листопада 2006 року між нею та АІБ«УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ«УкрСиббанк», укладено кредитний договір № на суму 156 616 швейцарських франків на задоволення споживчих потреб. З метою забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між нею, позичальником,та банком укладено іпотечний договір від 21 листопада 2006 року № 31808, предметом якого є вищевказана квартира. 05 листопада 2015 року вона, ОСОБА_1 , дізналася про те, що 29 липня 2015 року речові права на квартиру перереєстровані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суперфіном Б.М. на ТОВ «Кей-Колект».Зазначені дії були оскаржені нею, позивачкю, в адміністративному порядку. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року у справі № 826/28148/15 дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. визнано протиправними, скасовано реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 липня 2015 року, індексний номер: 23234355. 25 листопада 2015 року вона отримала лист про анулювання боргу, в якому зазначено, що ТОВ «Кей-Колект» відмовляється від стягнення з боржника заборгованості в сумі 85 898,82 швейцарських франків, що за курсом НБУ становить 1 958 181,09 грн,при цьому, доказів переуступки права вимоги ТОВ «Кей-Колект» не надано.Одночасно з направленням листа щодо прощення боргу ТОВ «Кей-Колект» направило також повідомлення до державної податкової служби щодо отримання нею, ОСОБА_1 , додаткового блага у зв`яку з прощенням боргу. Вказані обставини свідчать про відсутність у неї позивачки, перед ТОВ «Кей-Колект» жодних боргових зобов`язань. 26 лютого 2021 року вона, ОСОБА_1 ,отримала позовну заяву про виселення її з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки 04 вересня 2020 року вказана квартира була відчужена ТОВ «Кей-Колект» на користь ТОВ «Бенефіт Майно», вартість продажу склала 1 105 712,00 грн, при цьому, вказана сума, відповідно до умов пункту 4 договору купівлі-продажу, не перерахована покупцем продавцю.Договір купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2020 року містить відомості, що вказна квартира належить ОСОБА_1 , право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить іпотекодержателю на підставі договору іпотеки № 31808, укладеного 21 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, укладеним 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект». Окрім того, в договорі купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2020 року зазначено, що права продавця (ТОВ «Кей-Колект»), як іпотекодержателя нерухомого майна, що відчужується за вказаним договором, підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, при цьому, договір купівлі-продажу не містить жодних даних щодо номерів зазначених вище інформаційних довідок, дати їх формування, а також періоду, станом на який надана інформація. Жодних повідомлень про продаж квартири їй не направлялося, а в договорі не міститься відомостей, що нотаріус пересвідчився в тому, що іпотекодавець отримував таке повідомлення. Також, оспорюваний договір від 04 вересня 2020 року містить недостовірні відомості щодо того, що на час продажу відсутні будь-які права володіння та користування нерухомим майном у третіх осіб, а саме у ОСОБА_1 . В порушення вимог пункту 16 договору, оплата вартості спірної квартири, визначеної в оспорюваному договорі в сумі 1 105 712 грн до даного часу не перерахована продавцем покупцеві. ОСОБА_1 стверджує, що зазначені обставини є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2020 року недійсним, оскільки такий правочин вчинено особою, яка не мала права його вчиняти. Заборгованість перед ТОВ «Кей-Колект» відсутня через прощення боргу та повідомлення податкового органу щодо набуття додаткового блага, а тому ТОВ «Кей-Колект» не мало жодного права розпоряджатися належною позивачці квартирою.Також вказала на те, що укладенням спірного правочину порушене її конституційне право на житло, жодних рішень, які б санкціонували наступне укладення спірного правочину не існувало на час укладення такого правочину. ТОВ «Кей-Колект», відчужуючи спірну квартиру, ввело в оману ТОВ «Бенефіт Майно», оскільки на момент укладення договору квартира вже не була іпотечним майном, а її згода на продаж квартири не надавалася. На підставі вказаних обставин відкрито кримінальне провадження за статтею 190 КК України. Також стверджула, що договір від 04 вересня 2020 року, є фіктивним, оскільки вчинений без дійсного наміру породження юридичних наслідків.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 поадала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення по суті позову, скасувати державну реєстрацію права власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 222810360) від 04.09.2020 року за ТОВ «Бенефіт Майно» відповідно до договору купівлі-продажу від 04.09.2020 року, витребувати від ТОВ «Бенефіт Майно» на свою користь квартиру АДРЕСА_1 , покласти на відповідачів в солідарному порядку судові витрати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що квартира іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект» була відчужено в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також вказала, що будь-яких повідомлень про намір ТОВ «Кей-Колект» укласти договір купівлі-продажу вона не отримувала. Оспорюваний договір містить застереження, що на час продажу відсутні будь-які права володіння та користування квартирою, проте, на момент продажу квартири право володіння та користування квартирою належало їй, позивачці. 26.10.2020 року ТОВ «Бенефіт Майно» виставило належну їй, ОСОБА_1 , квартиру на продаж на сайті « Сетам », загалом було проведено 8 торгів. Як вже зазначалось, заборгованість перед ТОВ «Кей-Колект» відсутня через прощення боргу товариством та надання відповідного запевнення із одночасним повідомленням податкового органу про набуття податкового блага, а тому товариство не мало права розпоряджатися квартирою. Також вказала, що отримане повідомлення про анулювання боргу містить чітку інформацію про те, що прощенню підлягає вся сума заборгованості, а відображення відомостей про отримання додаткового блага у декларації, а також сплата відповідних податків жодним чином не підтверджує та не спростовує факт прощення боргу. Факт неприйняття прощення боргу може підтверджуватись подальшою сплатою боржником боргу, або повідомлення боржника про неприйняття прощення боргу. Однак, нею, ОСОБА_1 , таких дій не вчинено, напроти, прощення боргу відбулось і вона таке прощення прийняла. Вказувала і на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що сплата за продаж квартири так і не відбулась, тобто, договір купівлі-продажу не відбувся. Окремо зазначила, що суд першої інстанції, посилаючись на зворотне повідомлення про отримання нею ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень основного зобов`язання, не витребував оригінал вказаного документу. Вона, ОСОБА_1 , заперечує свій підпис на поштовому повідомленні.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 червня 2022 відкрито апеляційне провадження у справі, клопотання ОСОБА_1 про призначення почеркознавчої експертизи залишено без задоволення, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Прохоров І.Р. заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що підставою для анулювання залишку боргу стало те, що кредитор ТОВ «Кей-Колект» прийняв рішення про набуття права власності на предмет іпотеки. Але у зв`язку з тим, що боржниця не погодилася з такими діями кредитора та оскаржила їх в судовому порядку, анулювання боргу не відбулось. Також вказував, що на момент передачі прав вимоги за договором кредиту, сума заборгованості ОСОБА_1 складала 133 652,61 швейцарських франків, з яких: 113 857,19 швейцарських франків - тіло, 19 795,42 швейцарських франків - проценти. Тобто, навіть якщо вважати суму 85 898,82 швейцарських франків прощеною, то залишок заборгованості залишається не повернутим ОСОБА_1 . Зазначив і про те, що застереження в договорі іпотеки є правочином, який укладений із волевиявлення сторін цього правочину, та який який передбачає згоду на стягнення в позасудовому порядку, і така згода є невідкличною Ані договором, ані законом не передбачено окремого порядку на отримання згоди на виконання умов договору.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представники ТОВ «Бенефіт Майно», ТОВ «Кей-Колект», ДП «Сетам» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвіченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнокур О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 270-29 була власницею квартири АДРЕСА_1

21 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», укладено кредитний договір № 1 на суму 156 619 швейцарських франків на задоволення споживчих потреб.

В забезпечення виконання за договором кредиту 21 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», укладено договір іпотеки № 31808, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 4 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, в тому числі, за договором про надання споживчого кредиту від 21 листопада 2006 року № 0 та договором іпотеки від 21 листопада 2006 року.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б.М. про державну реєстрацію та їх обтяжень від 29 липня 2015 року, індексний номер 23234355.

25 листопада 2015 року ТОВ «Кей-Колект» направило ОСОБА_1 повідомлення про анулювання боргу, в якому зазначено, що ТОВ «Кей-Колект» нагадує, що на підставі кредитного договору від 21 листопада 2006 року № 0 станом на 29 липня 2015 року за ОСОБА_1 обліковується кредитна заборгованість у сумі 85 898,82 швейцарських франків, що станом на 29 липня 2015 року за курсом НБУстановить 1 958 181,09 грн, а саме: 66 103,40 швейцарських франків, що на 29 липня 2015 року за курсом НБУ становить 1 506 917,41 грн - заборгованість по основній сумі кредиту; 19 795,42 швейцарських франків, що на 29 липня 2015 року за курсом НБУстановить 451 263,68 грн - заборгованість за відсоткам. ТОВ «Кей-Колект», як кредитор, повідомилоОСОБА_1 , як платника податків, про те, що рішення про анулювання (прощення кредитної заборгованості)прийнято 14 серпня 2015 року. Анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, а тому необхідно самостійно відобразити зазначену суму у річній податковій декларації та відповідно сплатити наступні податки та податкові платежі.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 березня 2021 року, ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського Управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві із заявою про те, що ТОВ «Кей-Колект» вчинили самоправні дії відносно майна ОСОБА_1 , шляхом переуступки майнових прав на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

З договору купівлі-продажу від 04 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованим в реєстрі № 1649, ТОВ «Кей-Колект» відчужено ТОВ «Бенефіт Майно» квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1 договору продавець, діючи відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізичного так і морального, продав, а покупець купив нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира складається з чотирьох житлових кімнат, її загальна площа становить 93,6 (дев`яносто три цілих шість десятих) кв. м, житлова - 65,6 (шістдесят п`ять цілих шість десятих) кв. м. Зазначене нерухоме майно належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21 листопада 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнокур О.М. за реєстровим № 5247у. Державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено 04 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р.Т. за номером запису: 21801098, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 00.

Право на продаж вказаного нерухомого майна будь-якій особі належить іпотекодержателю на підставі: договору іпотеки 31808, посвідченого 21 листопада 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнокур О.М. за реєстровим № 5252у, укладеного 21 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк»» та ОСОБА_1 , пункт 5 якого містить іпотечне застереження; договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідченого 11 червня 2012 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. за реєстровими № 2459-2460, укладеного 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».

Права продавця як іпотекодержателя нерухомого майна, що відчужується за цим договором, підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 222680865, отриманою 04 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., номер запису про іпотеку: 37884437.

Відповідно до пункту 2 договору, продавець за 30 (тридцять) днів до укладення цього договору письмово повідомляєналежним чином, передбаченим діючим законодавством України, іпотекодавця про свій намір укласти договір купівлі- продажу предмету іпотеки. У пункті 4 договору йдеться про те, що відчуження зазначеного нерухомого майна сторони за договором здійснюють за 1 105 712,00 грн (один мільйон сто п`ять тисяч сімсот дванадцять гривень 00 копійок), без ПДВ. Вказану суму покупець зобов`язаний сплатити продавцю шляхом перерахування коштів на наданий поточний рахунок продавця до 04 вересня 2021 року. За взаємною згодою сторін одночасно з посвідченням цього договору купівлі-продажу реєструється перехід прав власності на покупця на вищевказане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального скруту Пономарьовою Д.В. Підписанням цього договору сторони підтверджують відсутність матеріальних, фінансових та інших претензій один до одного.

Згідно договору іпотеки від 21 листопада 2006 року № 31808, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно чотирикімнатну квартиру, загальною площею 93,60 кв. м, житловою площею 65,60 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , що буде належати іпотекодавцю на підставі укладеного договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 21 листопада 2006 року за реєстровим №5247у і зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно 21 листопада 2006 року.

Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі укладеного договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М. 21 листопада 2006 року за реєстровим № 5247у і зареєстрований в державному реєстрі прав на нерухоме майно 21 листопада 2006 року і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець отримав право власності на предмет іпотеки.

Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором від 21 листопада 2006 року № 0.

У пункті 5 договору сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

У разі настання обставин, зазначених в пункті 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

В повідомленні, про яке йдеться в пункті 5.2 договору, іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що анулювання боргу за повідомленням від 25 листопада 2015 року не відбулося. ТОВ «Кей-Колект» укладено договір купівлі-продажу, а не кредитний валютний договір, що не суперечить вимогам чинного законодавства та не є підставою для визнання укладеного правочину недійсним. ТОВ «Кей-Колект» дотрималося встановленої положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на іпотечне майно, та, враховуючи, що ОСОБА_4 , будучи повідомленою належним чином, не вчинила жодних дій щодо повернення боргу, спірна квартира була відчужена у спосіб, передбачений положеннями статті 38 даного Закону, а тому відсутні підстави щодо визнання правочину недійсним з цих підстав. В спірному договорі зазначено про те, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_1 та є іпотечним майном, що відчужується в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», а тому відсутні підстави вважати, щоТОВ «Кей-Колект» ввело ТОВ «Бенефіт Майно» в оману. Щодо посиланьпозивачкина той факт, що покупцем за даним договором до даного часу не сплачено продавцю вартість придбаної квартири, суд першої інстанції виходив із того, що у пункті 4 договору купівлі-продажу від 04 вересня 2020 року зазначено, що з моменту його підписання сторони не мають жодних матеріальних претензій один до одного. Суд першої інстанції не вбачавв укладеному правочині ознак фіктивності, оскільки спірна квартира була дійсно передана ТОВ «Бенефіт Майно», яке в подальшому даний об`єкт нерухомості виставив на продаж на сайті державного підприємства «СЕТАМ», що не заперечується сторонами.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час

укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначенийдоговором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону;після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Згідно з умовами договору іпотеки № 31808від 21 листопада 2006року, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки

будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, встановленому

статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Положеннями статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

З матеріалів справи, зокрема, копії нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 04 вересня 2020 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бенефіт Майно», убачається, що ТОВ «Кей-Колект» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень основного зобов`язання від 05 березня 2019 року за вих № 733571, в якій зазначено про необхідність сплатити борг за кредитним договором від 21 листопада 2006 року № 0. У разі невиконання даної вимоги протягом 30-денного строку ТОВ «Кей-Колект» має намір здійснити продаж предмету іпотеки в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (т. 1 а.с. 153-154).

Згідно опису поштового відправлення та рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, вказану вимогу про повернення боргу ОСОБА_1 отримала 12 березня 2019 року (т. 1 а.с. 153).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «Кей-Колект» дотрималося встановленої положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на іпотечне майно, а тому відсутні підстави щодо визнання правочину недійсним з цих підстав.

В той же час, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Отже, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20).

Квартира АДРЕСА_1 ,належить позивачці і використовується нею як місце постійного проживання, а тому не могла бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII.

Оскільки на час укладення спірного договору діяв мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, колегія суддів вважає, що відчуження належної ОСОБА_1 квартири не узгоджується із положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що в свою чергу, є підставою для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним згідно із частиною першою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є помилковими.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та визнання договору купівлі-продажу квартири від 04.09.2020 року, між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бенефіт Майно», недійсним.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «Бенефіт Майно» та витребування від ТОВ «Бенефіт Майно» квартири АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає, що згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вказані вимоги не були заявлені ОСОБА_1 в позовній заяві та не були предметом розгляду в суді першої інстанції, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для вирішення таких вимог, а відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 пілягає задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів ураховує наступне.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи, убачається, що позивачка в суді першої інстанції просиласуд вирішити питання щодо розподілу судових витрат шляхом відшкодування за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 500 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, позивачкадолучиладо матеріалів справикопії договору про надання правової професійної допомоги від 23.03.2021 року, що укладений між нею та адвокатом Прийменко О.О., акту прийому-передачі наданої правової професійної допомоги від 29.11.2021 року, квитанції до прибуткового ксового ореду № 3 від 29.11.2021 року на суму 8 500 грн (т. 1 а.с. 236-239)

За таких обставин, витрати позивачки на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів, оскільки підтверджені належними доказами щодо надання адвокатом правничих послуг позивачу та понесення останнім таких витрат. При цьому, слід відмітити, що вказані докази були надані суду у строк, визначений процесуальний законом. Клопотань про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідачів не надходило.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

При пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При пред`явленні позову кількома звільненими від сплати судового збору позивачами до одного відповідача судовий збір з відповідача стягується в дохід держави з урахуванням загальної суми всіх вимог. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Оскільки у даній справі позов пред`явлено до кількохвідповідачів, то судовий збір підлягає стягненню пропорційно з кожного окремо.

Матеріали справи свідчать, що позивачкою при зверненні до суду судовий збір сплачено у розмірі 908 грн, а за завернення до суду з апеляційною скаргою - 1362 грн.

З урахуванням задоволення позовних вимог та часткового задоволення апеляційної скарги, з ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бенефіт Майно» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн, у рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений 04.09.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Майно», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В. за реєстровим номером 1649, недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Межигірська, 22) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Бенефіт Майно» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, 3-Б) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в рівних частинах судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн, а всього 10 770 грн, тобто, по 5385 (п`ять тисяч триста вімідесят п`ять) грн, з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 липня 2022 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді А.М. Андрієнко

В.А. Нежура