Провадження № 2/521/2167/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мазун І.А.,
за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та просить суд визнати дійсним договір № 3015 купівлі-продажу нерухомого майна від 25 липня 1997 року, укладений та зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25 липня 1997 року між ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 був укладений договір № 3015 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа». За умовами договору вона придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка складається загалом з 2-х кімнат житловою площею 26,5 кв.м., загальною площею 43,1 кв.м., корисною площею 42,1 кв.м. У квартирі вона зареєстрована починаючи з 17.11.1997 року. 19 жовтня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Шалар Віталієм Олеговичем за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для відмови стало те, що договір укладено від імені особи, яка не є членом товарної біржі, що па думку державного реєстратора суперечить положенню ст. 15 ЗУ «Про Товарну Біржу», з якої випливає, що біржові операції здійснюються тільки членами біржі. А отже договір купівлі-продажу не відповідає вимогам, що встановлені чинним законодавством. Сторони виконали усі умови договору. На момент укладення вищезазначеного договору в нотаріальному порядку його не було зареєстровано, оскільки на той час така умова була необов`язкова. За даних обставин позивач змушена звернутися до суду за даним позовом, оскільки даний договір підлягає нотаріальному посвідченню, а тому у неї є перешкоди в розпоряджанні своїм майном на власний розсуд.
Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.
Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, сповіщені належним чином.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, що 25.07.1997р. на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» було укладено договір купівлі-продажу № 3015 квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 , яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 . Право власності було зареєстровано у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації 01.08.1997р. під № 228-стор.11-кн. 212 пр.
Однак даний договір нотаріально не посвідчувався, оскільки на час укладення договору, такого обов`язку не було.
Згідно з довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 14 вересня 2021 року, у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 17.11.1997 року.
Вищезазначена квартира належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 червня 1997 року.
Довіреністю від 19 травня 1997 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 здійснювати всі дії, що направлені на продаж квартири, що належала йому.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: продавець отримав кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до неї перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було зареєстровано.
19 жовтня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Шалар Віталієм Олеговичем за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для відмови стало те, що договір укладено від імені особи, яка не є членом товарної біржі, що па думку державного реєстратора суперечить положенню ст. 15 ЗУ «Про Товарну Біржу», з якої випливає, що біржові операції здійснюються тільки членами біржі.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною 2 ст. 47 ЦК України ЦК УРСР (в ред. 1963 року), яка діяла на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.
Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу № 3015 від 25.07.1997р. ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачем вказаної квартири, оскільки придбала її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачу вартість квартири, зареєструвавши її в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, але вказаний договір нотаріально посвідчений не був.
Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За таких обставин, коли позивач передала гроші за куплену квартиру, а відповідач передав у відповідь квартиру та правовстановлюючі документи, а позивачі відповідно їх прийняли, та розпочали користуватися вказаною квартирою, то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним.
Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-258, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 16, 220, 334, 638, 658 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.
Визнати договір № 3015 купівлі-продажу нерухомого майна від 25 липня 1997 року, укладений та зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 - дійсним.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30-ти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строки, протягом якого розглядалася заява, не включаються до строків на апеляційне оскарження рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення 30 денного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня отримання копії рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А. МАЗУН