Справа № 338/203/22
Провадження № 22-ц/4808/764/22
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Максимів Ю.В.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 ,

заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Шишком О.А. 28 квітня 2022 року у селищі Богородчани Івано-Франківської області, повний текст якого складено 06 травня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивувала тим, що 15 червня 1979 року вона розпочала трудову діяльність в Івано-Франківській філії республіканської міжколгоспної бази матеріально-технічного постачання і збуту з центральною лабораторією по визначенню якості продукції, де їй було оформлено трудову книжку. 14 листопада 1988 року за власним бажанням звільнилась з вказаного підприємства, в трудовій книжці було зроблено запис про звільнення, зазначено номер відповідного наказу.

В січні 2022 року звернулась до територіального органу ПФУ України з заявою про призначення пенсії, однак рішенням від 28 січня 2022 року №21 у призначенні пенсії за віком їй відмовлено, оскільки до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 15 червня 1979 року до 14 листопада 1988 року, причина - записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: у графі 4 "підстава внесення запису про звільнення з роботи" номер та дата наказу про звільнення дописані іншими чорнилами.

Підтвердити зазначений період трудової діяльності в позасудовому порядку не має змоги, оскільки Івано-Франківська філія республіканської міжколгоспної бази матеріально-технічного постачання і збуту з центральною лабораторією по визначенню якості продукції припинила свою діяльність, тому змушена звертатись до суду з цією заявою. Встановлення зазначеного факту матиме для неї юридичне значення, оскільки дозволить оформити пенсію.

Просила встановити, що в період з 15 червня 1979 року до 14 листопада 1988 року вона працювала в Івано-Франківській філії республіканської міжколгоспної бази матеріально-технічного постачання і збуту з центральною лабораторією по визначенню якості продукції, що зараховується в страховий стаж для нарахування пенсії (а.с.1-2).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2022 року заяву задоволено. Встановлено факт трудової діяльності ОСОБА_2 в період з 15 червня 1979 року до 14 листопада 1988 року в Івано-Франківській філії республіканської міжколгоспної бази матеріально-технічного постачання і збуту з центральною лабораторією по визначенню якості продукції (а.с.34-36).

На дане рішення заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що подана заява не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи, визначено ч.1 ст.315 ЦПК України, який не є вичерпним. Визначальною обставиною при розгляді заяв про встановлення фактів є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 761/16799/15-ц.

Вказує, що ОСОБА_2 звернулася до Головного управління ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років). Не враховано періоди роботи з 15.06.1979 року по 14.11.1988 року, оскільки записи в трудову книжку за цей період внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Звертає увагу суду на те, що кінцевою метою звернення ОСОБА_2 до суду із зазначеною заявою є отримання пенсійних виплат, а відтак пов`язане із спором про право, зокрема, право на призначення пенсії.

Зазначає, що оскільки органи Пенсійного фонду є суб`єктами владних повноважень і наділені владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення, то вирішення спору щодо права отримання пенсії із суб`єктом владних повноважень має розглядатися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства.

Окрім того, заявниця отримала рішення про відмову у призначенні пенсії, в супровідному листі до якого Головним управлінням зазначено, що це рішення у випадку незгоди з ним, може бути оскаржено нею до Пенсійного фонду України або в судовому порядку. Натомість, ОСОБА_2 , подано заяву про встановлення факту трудової діяльності.

Просить скасувати рішення суду та закрити провадження (а.с.40-42).

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 , заявника ОСОБА_2 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Опришівці (зараз - мікрорайон м. Івано-Франківськ) (а.с. 5).

23 вересня 1984 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила прізвище на " ОСОБА_5 " (а.с. 6).

15 червня 1979 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлена трудова книжка. В подальшому прізвище в трудовій книжці змінено на ОСОБА_5 , наявний запис, що прізвище змінено відповідно до паспорта серії НОМЕР_1 від 22 травня 1985 року. За №1 в трудовій книжці зроблено запис 15 червня 1979 року про те, що заявницю зараховано на посаду секретаря - машиністки Івано-Франківської філії республіканської міжколгоспної бази матеріально-технічного постачання і збуту. 06 червня 1981 року її переведено на посаду бухгалтера вказаної філії. За № 3 в трудовій книжці зроблено запис 14 листопада 1988 року про те, що заявниця звільнена з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП УРСР), наказ №95 від 21 листопада 1988 року (а.с. 8).

В січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до територіального органу ПФУ з заявою про призначення їй пенсії за віком.

Рішенням №21 від 28 січня 2022 року у призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 відмовлено, зокрема, через незарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності з 15 червня 1979 року до 14 листопада 1988 року згідно з трудовою книжкою, оскільки записи до неї внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: у графі 4 у підставі внесення запису про звільнення з роботи номер та дата наказу дописані іншим чорнилом (а.с. 10, 11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що посилання заявниці на неможливість в позасудовому порядку підтвердити стаж роботи з 15.06.1979 до 14.11.1988 року підтверджується відповідними доказами та зважаючи на те, що заявниця в інший спосіб не може підтвердити факт трудової діяльності у зазначений період, даний факт має юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати право на оформлення пенсії за віком, дійшов висновку про задоволення заяви.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи, визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 2.2. - 2.4. Глави 2 "Заповнення трудових книжок" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року за № 58, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Встановлення факту трудової діяльності в період з 15.06.1979 року по 14.11.1988 року ОСОБА_2 , що зараховується в страховий стаж, обґрунтовувала тим, що зазначене їй необхідно для нарахування пенсії.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Чинне законодавство не містить такого визначення як «трудовий стаж», з введенням в дію Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), поняття «трудовий стаж» замінено на термін «страховий стаж» - період (строк) протягом особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, за який щомісяця сплачуються страхові внески. Трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону № 1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального державного страхування.

Таким чином, встановлення факту наявності трудового (страхового) стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України як при прийнятті рішення про призначення пенсії, так і при вирішенні питання про встановлення трудового стажу роботи у певний період трудової діяльності.

За встановлених обставин та чинних норм законодавства, у судовому порядку не може бути встановлений факт наявності трудового стажу, оскільки встановлення такого факту здійснюється органами Пенсійного фонду України в позасудовому порядку, відмова цього органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 10 березня 2020 року у справі № 556/132/18 (провадження № 61-44101св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 559/2652/16-ц (провадження № 61-28244св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 61-3570св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 523/30/17 (провадження № 61-12771св18) та від 10 червня 2020 року у справі № 347/576/18 (провадження № 61-45995св18).

Визначений Порядок № 637 підтвердження факту наявності трудового стажу є загальним та здійснюється органами Пенсійного фонду України незалежно від досягнення особою пенсійного віку, а тому підлягає застосуванню і до правовідносин, що виникли у справі, яка переглядається.

Таким чином, встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а лише рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Заяви про встановлення факту трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 401/2020/17-ц (провадження № 14-362цс18), від 04 вересня 2019 року у справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19).

Отже, питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Даних про те, що позивачем оскаржувалося рішення управління Пенсійного фонду України у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладені норми права та обставини справи, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення заяви, оскільки підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду. Отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням заявник має право звернутися за захистом свого права в суд на підставі ст. 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини 2 ст. 124 Конституції України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справ, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Таким чином суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 квітня 2022 року скасувати.

Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту трудової діяльності з 15 червня 1979 року до 14 листопада 1988 року в Івано-Франківській філії республіканської міжколгоспної бази матеріально-технічного постачання і збуту з центральною лабораторією по визначенню якості продукції, що зараховується в страховий стаж для нарахування пенсії.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 25 серпня 2022 року.