ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3856/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Сирбул О.Ф.

за участю секретаря - Лаптєвої Ю.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3 ) звернулая до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_4 ).

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 проживає поверхом вище та є власником квартирі АДРЕСА_2 в тому ж будинку. 08.07.2019 року квартиру позивача було затоплено. Факт пошкодження квартири АДРЕСА_1 був зафіксований актом № 1 від 08.07.2019. Згідно вказаного акту залиття сталось внаслідок пошкодження з`єднувального шлангу гарячої води на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , причина пошкодження - неналежне утримання сантехнічного обладнання. Позивачем було замовлено та проведено оплату у ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» за послуги із визначення вартості відновлювального ремонту після залиття, зокрема сплачено 4 000,00 грн. Відповідно до висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири визначено, що ринкова вартість проведення відновлювального ремонту становить 166 000,00 грн.

Посилаючись на те, що залиття сталося з вини відповідача, позивач просить стягнути з відповідача на відшкодування, завданої їй залиттям квартири, матеріальну шкоду у сумі 170 000,00 гривень та судові витрати. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду у сумі 100 000,00 грн., яка виразилась у переживаннях з приводу пошкодження власного майна, порушення звичного способу життя, погіршенні здоров`я.

Ухвалою суду від 05.11.2019 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.

20.11.2019 позивачем усунуто недоліки, які вказані в ухвалі суду від 05.11.2019.

Ухвалою суду від 25.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.11.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача про поновлення строку для подачі доказів, долучено докази до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 04.11.2020, задоволено клопотання представника відповідача, призначено по справі будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку № 32447/20-43 від 08.07.2021, встановити вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 , згідно даних візуально-інструментального обстеження не вбачається можливим, в зв`язку з проведенням ремонтних робіт в зазначеній квартирі. Встановити вартість ремонтно-відновлювальних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) для усунення наслідків залиття квартири АДРЕСА_1 , згідно наданих документальних даних не вбачається можливим, в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи № 753/20506/19 всіх необхідних для розрахунку даних.

Ухвалою суду від 27.10.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволені клопотання представника позивача про доручення доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 27.10.2021 призначено справу до розгляду, підготовче засідання закрито.

Ухвалою суду від 27.10.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про поновлення строку для подачі доказів, долучено докази до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених підстав у позові та просив їх задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, пояснила що позовні вимоги не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, позивач не довів свої позовні вимоги та просила у їх задоволені відмовити у повному обсязі.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 проживає поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 в тому ж будинку.

08 липня 2019 року квартиру позивача було затоплено. Факт пошкодження квартири АДРЕСА_1 був зафіксований актом № 1 від 08.07.2019, складений ЖК «ТРИКОТАЖНИК-4».

Згідно вказаного акту, залиття сталось внаслідок пошкодження з`єднувального шлангу гарячої води на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , причина пошкодження - неналежне утримання сантехнічного обладнання.

Позивачем було замовлено та проведено оплату у ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» за послуги із визначення вартості відновлювального ремонту після залиття (потопу), зокрема сплачено 4 000,00 грн.

Відповідно до висновку про вартість проведення відновлювального ремонту квартири визначено, що ринкова вартість проведення відновлювального ремонту становить 166 000,00 грн.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяла особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, за загальними правилами цивільна відповідальність за завдану майнову і моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: - неправомірних дій, заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди, причинного зв`язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду).

При цьому обов`язок щодо доказування факту заподіяння шкоди відповідачем та її розмір покладається саме на позивача, про що зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 03.12.2014 року по справі №6-183цс14.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що їй як власнику квартири АДРЕСА_1 завдано матеріальну шкоду. Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на позивача. Не здобуто таких доказів і під час розгляду справи.

В матеріалах справи, також відсутні відомості щодо права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_3 . Під час розгляду справи, представником відповідача надані пояснення з цього питання, на момент залиття квартири поверхом нижче, ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_2 , проте на сьогодні вона подарувала квартиру своєму синові. Факту залиття квартири ОСОБА_4 не заперечує, проте на складення акту її не було запрошено, акт має чисельні неточності, зокрема: не вказано всіх членів комісії, акт підписаний невідомими особами. Також не погоджується з розміром збитків, оскільки вони в декілька разів завищенні, вона намагалася вирішити дане питання в позасудовому порядку та відшкодувати шкоду у розмірі 60 000,00 грн., проте позивач відмовився від пропозиції та подав до суду вказаний позов.

Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

У пункті 2.3.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, зареєстрованих в Мін`юсті 25.08.2005 за №927/11207, зазначено, що у разі залиття, аварії квартири складається відповідний акт, форма якого затверджена додатком №4.

Відповідно до даного додатку акт повинен містити дані про події, які відбулись, наслідки таких подій, причину залиття, винну особу, яка здійснила неправомірні дії, та підписи осіб, у присутності яких такий акт складено.

Так, судом встановлено, що в акті № 1 від 08.07.2019, не вказано всіх членів комісії, на звороті акту відсутній підпис члена комісії ОСОБА_5 . Акт містить відомості по двом квартирам, а саме: 84, 88.

В матеріалах справи міститься висновок ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» про вартість відновлювального ремонту квартири АДРЕСА_1 . Стороною відповідача було замовлено рецензію на вказаний висновок. Після чого, стороною позивача було подано виправлений висновок, в якому проставлено підпис на титульному аркуші висновку та вказано розмір збитків 166 126,00 грн. У розділі 3.2. вказано, «…10 липня 2019 року комісія кооперативу ТРИКОТАЖНИК-4 у складі: сантехніка Цедік А.М., голови правління Зорі Г.Г. та члена правління ОСОБА_6 , провела обстеження…». Разом з тим, суд звертає увагу, що акт № 1 від 08.07.2019, який міститься в матеріалах справи складений 08 липня 2019 року. В акті не фігурує прізвище ОСОБА_6 .

Таким чином, при розгляді спору позивачем не доведено суду позовні вимоги щодо матеріальної шкоди належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, про відмову у задоволенні яких дійшов суд.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства.

Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача.

Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження.

Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду.

Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки.

Обов`язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити.

Невиконання обов`язку по доказуванню для сторін й інших суб`єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Інші доводи позовної заяви не потребують додаткового дослідження з боку суду, оскільки є не предметом доказування заявлених позовних вимог, та не впливають на результат вирішення справи.

Оцінивши усі представлені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири не має, оскільки позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог відмовлено, тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої залиттям квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: