Постанова

Іменем України

22 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 727/10746/20

провадження № 61-12024св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернівецька міська рада,

третя особа - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 червня 2021 року в складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Перепелюк І. Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, третя особа - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз», про скасування рішення міської ради,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про скасування рішення міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у 2003 році вона прийняла рішення за власні кошти здійснити газифікацію житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому проживає. З цією метою вона замовила у ТОВ «Факел-1» проєктну документацію на газифікацію вказаних житлових будинків.

В подальшому, згідно з проєктом ТОВ «Факел-1» на її замовлення та за її кошти здійснено прокладення поліетиленового розподільчого газопроводу та газопроводу-вводу середнього тиску на АДРЕСА_1 довжиною 498 погонних метрів (далі - газопровід, спірний об`єкт). Після завершення вищевказаних робіт ТОВ «Факел-1» у присутності представника газового господарства ВАТ «Чернівцігаз» та газотехнічного інспектора органів Держнаглядохоронпраці передало їй в експлуатацію розподільчий газопровід та газопроводи вводу середнього тиску із поліетиленових труб за вказаною адресою.

Зазначає, що у неї виникло право власності на вказаний газопровід, оскільки саме вона була одноосібним замовником робіт, які виконувались ТОВ «Факел-1» за її особисті кошти. Мешканці сусідніх будинків здійснювали підключення до газопроводу своїх помешкань за її попередньою письмовою згодою як власника цього газопроводу, як цього вимагали умови підключення, чинні у ВАТ «Чернівцігаз».

В червні 2019 року ОСОБА_1 дізналась про те, що для підключення житлових будинків до газопроводу на АДРЕСА_1 власники будинків повинні звернутись за погодженням такого підключення не до неї, а до Чернівецької міської ради, у зв`язку з чим вона звернулась до Чернівецької міської ради, де їй надали копію рішення 65 сесії VI скликання від 30 червня 2015 року № 1641, з якого вона дізналася про те, що згідно з пунктом 1.1 цього рішення було надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Чернівців: «поліетиленовий розподільчий газопровід та газопровід-ввід середнього тиску на вул. ОСОБА_2 довжиною 498 погонних метрів, (вартість відсутня) з передачею його у господарське відання без переходу права власності (баланс, користування та обслуговування) Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» від ТОВ «Факел-1».

В подальшому позивач дізналася, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення була її заява від 05 травня 2015 року, в якій викладене прохання прийняти газопровід та газопроводи-вводи на вул. Пархоменка О. в м. Чернівці протяжністю 498 пагонних метрів у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці з подальшою передачею у господарське відання без переходу права власності ПАТ «Чернівцігаз», однак такої письмової згоди вона не надавала, тому 22 червня 2019 року звернулась до Чернівецького ВП ГУНП із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення.

В межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000864 від 23 червня 2019 року, до Чернівецького НДКЦ МВС 18 січня 2020 року було направлено постанову від 16 січня 2020 року про призначення почеркознавчої експертизи, за результатом розгляду якої встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в заяві від 05 травня 2015 року до Чернівецької міської ради - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

На підставі наведеного позивач просила суд: скасувати рішення Чернівецької міської ради від 30 червня 2015 року № 1641 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Чернівців газопроводів з передачею їх у господарське відання без переходу права власності Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз», а саме:поліетиленового розподільчого газопроводу та газопроводу-вводу середнього тиску на вул. ОСОБА_2 довжиною 498,00 погонних метрів, (вартість відсутня) з передачею його у господарське відання без переходу права власності (баланс, користування та обслуговування) Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» від ТОВ «Факел -1».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 22 січня 2021 року залучено Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (далі - АТ «ОГС «Чернівцігаз»), до участі у цій справі як третю особу без самостійних вимог.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 26 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано пункт 1.1 частини першої резолютивної частини рішення Чернівецької міської ради від 30 червня 2015 року № 1641 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Чернівців газопроводів з передачею їх у господарське відання без переходу права власності Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз», а саме: поліетиленового розподільчого газопроводу та газопроводу-вводу середнього тиску на вул. Пархоменка Олександра довжиною 498,00 погонних метрів, (вартість відсутня) з передачею його у господарське відання без переходу права власності (баланс, користування та обслуговування) Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» від ТОВ «Факел-1».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем до позовної заяви докази, а також враховуючи покази свідків, підтверджують те, що роботи з монтажу та прокладання спірного газопроводу здійснені за рахунок позивача, тому суд дійшов висновку про те, що позивач ОСОБА_1 є власником поліетиленового розподільчого газопроводу та газопроводу-вводу середнього тиску на вул. Пархоменка О. довжиною 498,00 погонних метрів.

Суд не взяв до уваги твердження відповідача про те, що при винесенні ними оскаржуваного рішення заява позивача ОСОБА_1 не бралася до уваги, оскільки спростовуються, встановленими судом обставинами та матеріалами справи.

Таким чином, суд вважав доведеним той факт, що саме заява ОСОБА_1 була підставою прийняття оскаржуваного рішення, та, оскільки згідно з висновком почеркознавчої експертизи, визначено, що підпис від імені ОСОБА_1 в заяві до Чернівецької міської ради від 05 травня 2015 року зроблений не ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення міської ради в частині, що оспорюється позивачем, як такого, що прийняте з порушенням засад законності та добросовісності, на основі сфальсифікованого, і з цих причин, недійсного документа.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 червня 2021 року апеляційні скарги АТ «ОГС «Чернівцігаз» та Чернівецької міської ради задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що:

- позивач обрала неефективний спосіб захисту, оскільки скасування рішення не відновить прав останньої, а захист прав неволодіючого власника до володіючого невласника передбачений статтею 387 ЦК України шляхом віндикації, а не шляхом скасування рішення, на що суд першої інстанції не звернув увагу;

- оскаржуване рішення Чернівецької міської ради, яким надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Чернівців спірного майна, не містить посилань на задоволення заяви ОСОБА_1 чи про прийняття його за результатами розгляду її звернень, а навпаки зміст пункту 1.1 цього рішення свідчить про вибуття газопроводу не з володіння (користування) ОСОБА_1 , а - ТОВ «Факел-1», тому висновки суду першої інстанції лише з тих мотивів, що такі заяви, які підшиті до тексту оскаржуваного рішення, стали підставою для його ухвалення, є припущеннями та висновок про вплив оскаржуваного рішенням на права ОСОБА_1 є передчасним;

- задоволення заявленої вимоги позивача без заперечень щодо такого рішення особою, з володіння якого внаслідок його прийняття спірне майно вибуло (ТОВ «Факел-1»), та встановлення суб`єкта прав на нього не можливе в рамках визначеного позивачем кола сторін та учасників у цій справі.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновків, що ОСОБА_1 не доведено наявність прав на спірний об`єкт, за захистом яких від порушень вона звернулась, скасування оскаржуваного рішення не відновить заявлених нею прав, а з`ясування законності рішення не може бути предметом дослідження та оцінки, оскільки ТОВ «Факел-1» не було стороною спору у цій справі та не оспорював переходу за ним прав від нього до Чернівецької міської ради.

Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі

11 липні 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала на адресу Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 червня 2021 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 березня 2021 року.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Також посилається на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що посилання суду апеляційної інстанції на те, що позивач обрала неефективний спосіб захисту, є помилковим, оскільки зобов`язувати особу, яка звертається до суду у межах принципу диспозитивності, використовувати лише той чи інший спосіб захисту не відповідає нормам чинного законодавства і завданням цивільного судочинства. Чинним законодавством України не передбачено відмови у задоволенні позову у зв`язку з обранням неправильного способу захисту.

Також заявник не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що зміст оскаржуваного рішення Чернівецької міської ради свідчить про те, що спірний газопровід вибув не з володіння (користування) ОСОБА_1 , а з володіння (користування) ТОВ «Факел-1». Зазначає, що судом не взято до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про перебування у володінні ТОВ «Факел-1» спірного газопроводу, тому немає правових підстав вважати ТОВ «Факел-1» повноважним на передання у комунальну власність спірного газопроводу.

Також судом не враховано і той факт, що в оскаржуваному рішенні Чернівецької міськради вказано прийняття вищезазначеного газопроводу від ТОВ «Факел-1», однак підставою для прийняття цього рішення зазначено заяву ОСОБА_1 від 05 травня 2015 року, в якій викладене прохання прийняти спірний газопровід у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці з подальшою передачею у господарське відання без переходу права власності ПАТ «Чернівцігаз».

Крім того, зазначає, що ТОВ «Факел-1» не мав права і не міг передати спірний газопровід у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці, оскільки був лише виконавцем робіт на замовлення та за кошти позивача, відповідно, тому ТОВ «Факел-1» на баланс газопровід не приймав, тому помилковим є висновок суду про те, що цей спір не може бути розглянутий, оскільки ТОВ «Факел 1» не було залучено до участі у справі як відповідача.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2021 року Чернівецька міська рада та АТ «ОГС «Чернівцігаз» подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких вказують на те, що доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції забезпечив повний і всебічний розгляд справи й ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано цивільну справу із Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Справа надійшла до Верховного Суду у жовтні 2021 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з робочим проєктом № 902/03, замовником робіт та проєктної документації на газифікацію житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 була - ОСОБА_1 (а. с. 12-18).

Відповідно до акта про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкт: ТОВ «Факел-1» у присутності представника газового господарства ВАТ «Чернівцігаз» та газотехнічного інспектора органів Держнаглядохоронпраці передало замовнику ОСОБА_1 розподільчий газопровід та газопроводи вводи середнього тиску із поліетиленових труб на вул. Пархоменка О. в м. Чернівці після завершення вищевказаних робіт в експлуатацію (пункт 2 рішення приймальної комісії акта) (а. с.19).

Відповідно до листа від 16 лютого 2015 року № 04.2/463, адресованого ОСОБА_1 , ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» погодило прийняття на баланс та у користування без переходу права власності спірний об`єкт (а. с. 53).

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 05 травня 2015 року, адресованою Чернівецькій міській раді, для належної експлуатації поліетиленового розподільчого газопроводу та газопроводу-вводу середнього тиску збудованого на вул. Пархоменка О. в м. Чернівці, позивач просила прийняти зазначений газопровід та газопровід - ввід, для подальшої передачі на баланс у користування ПАТ «Чернівцігаз» (а. с. 31).

Відповідно до листа дерпартаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради від 08 травня 2015 року № Ч-694/0-03/01 «Про розгляд звернення гр. Чорнея» позивачу ОСОБА_1 повідомлялося, що її звернення щодо необхідності прийняття поліетиленового розподільчого газопроводу та газопроводу - вводу середнього тиску на АДРЕСА_1 довжиною 498 метрів погонних у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці з подальшою передачею його у господарське відання без переходу права власності ПАТ «Чернівцігаз», розглянуто та департаментом буде внесено пропозицію з цього питання (а. с. 34).

Листом від 03 липня 2015 року № Ч-694/0-03/01 департаментом житлово- комунального господарства Чернівецької міської ради додатково повідомлено позивача, що міська рада, згідно з рішенням VI скликання від 30 червня 2015 року надала згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці поліетиленового розподільчого газопроводу та газопроводу - вводу середнього тиску на АДРЕСА_1 довжиною 498 метрів погонних. Абзацом другим вказаного листа зазначалося, що оригінал звернення ОСОБА_3 доданий до вказаного рішення міської ради (а. с. 33).

З відповіді ТОВ «Факел-1» на адвокатський запит від 05 серпня 2020 року, встановлено, що документи щодо проєктування та будівництва газопроводу на АДРЕСА_1 не збереглися, оскільки закінчився термін їх зберігання. ТОВ «Факел-1» на баланс газопровід на вул. Пархоменка О. не приймало (а. с. 32).

Рішенням 65 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 30 червня 2015 року № 1641 надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Чернівців поліетиленовий розподільчий газопровід та газопровід-ввід середнього тиску на вул. ОСОБА_2 довжиною 498,00 погонних метрів, (вартість відсутня) з передачею його у господарське відання без переходу права власності (баланс, користування та обслуговування) Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» від ТОВ «Факел-1» (пункт 1.1) (а. с. 30).

22 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій вказала, що невідома особа здійснила підроблення її заяви до Чернівецької міської ради про прийняття спірного газопроводу у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці з подальшою передачею у господарське відання без переходу права власності ПАТ «Чернівцігаз». З даного приводу внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відібрано пояснення ОСОБА_1 (а. с. 46-56).

Висновком експерта від 24 січня 2020 року № 137-К, яке було проведено в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000864 від 23 червня 2019 року, до Чернівецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС 18 січня 2020 року було направлено постанову від 16 січня 2020 року про призначення почеркознавчої експертизи. Внаслідок та в межах проведеного експертного дослідження було зроблено висновок: «Підпис від імені ОСОБА_1 в заяві від 05 травня 2015 року до Чернівецької міської ради - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою» (а. с. 20-29).

ОСОБА_1 згідно з інвентарною справою, державним актом на землю від 05 березня 2003 року серії П № 9835, рішенням МВК від 11 листопада 2003 року № 895/23 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 33).

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_1 . Вони з дружиною в 2000 році купили будинок на АДРЕСА_1 , після чого вирішили провести газифікацію. Вказує, що проводили газифікацію повністю за свої кошти. Квитанції про витрачені кошти з метою будівництва газопроводу у них не збереглися. Для виготовлення проєктної документації користувалися послугами ТОВ «Факел-1». В подальшому, коли вже газопровід був побудований, сусіди які хотіли під`єднатися до спірного газопроводу запитували у них дозволу на підключення.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 пояснили суду, що вони є сусідами позивача та з метою здійснення газифікації своїх будинків вони зверталася в газконтору, яка їм повідомила, що для того щоб під`єднатися до труби газопроводу треба взяти дозвіл у ОСОБА_1 , яка є її власником. З цією метою вони зверталися до ОСОБА_1 , яка давала їм письмову згоду на підключення до газопроводу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є замовником та власником спірного газопроводу, який вибув поза її волею з її власності у користування АТ «ОГС «Чернівцігаз» на підставі оскаржуваного рішення Чернівецької міської ради.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено наявність прав на спірний об`єкт, за захистом яких від порушень вона звернулась, скасування оскаржуваного рішення не відновить заявлених нею прав, а з`ясування законності рішення не може бути предметом дослідження та оцінки, оскільки ТОВ «Факел-1» не було стороною спору у цій справі та не оспорював переходу за ним прав від нього до Чернівецької міської ради.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним і визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 статті 7-1 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (у редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення) у разі будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будинків, будівель, споруд, доріг, мостів, інших об`єктів архітектури роботи з перенесення складових Єдиної газотранспортної системи України виконуються власником складових Єдиної газотранспортної системи України за рахунок коштів замовників таких робіт відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації. Власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов`язані забезпечити надійну та безпечну експлуатацію Єдиної газотранспортної системи України згідно з вимогами законодавства та правилами технічної експлуатації. У разі невиконання зазначених вимог власники складових Єдиної газотранспортної системи України зобов`язані передати належні їм складові Єдиної газотранспортної системи України у власність, господарське відання чи користування газотранспортному або газорозподільному підприємству чи укласти з газотранспортним або газорозподільним підприємством договір про експлуатацію таких складових.

Експлуатація Єдиної газотранспортної системи України здійснюється виключно газотранспортними або газорозподільними підприємствами.

Згідно з частинами першою та другою статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Виключно до моменту введення новоствореного об`єкта в експлуатацію, особа може бути визнана власником матеріалів. Після підписання акта введення об`єкта в експлуатацію, виникає новий об`єкт - газопровід, що є новим об`єктом права власності, замість матеріалів, а тому, якщо об`єкт був введений в експлуатацію, закон не дає можливості визнавати право власності на матеріали, з яких він побудований, оскільки матеріалів, як речі матеріального світу, вже не існує. При цьому Закон України «Про трубопровідний транспорт» також забороняє визнавати право власності на газопровід, введений в експлуатацію, з підстав, зазначених вище.

Відповідно до статі 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі статтею 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. При цьому, майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Як встановили суди та вбачається з матеріалів справи відповідно до пункту 1.1 оскаржуваного рішення 65 сесії VI скликання Чернівецької міської ради від 30 червня 2015 року № 1641 надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Чернівці поліетиленовий розподільчий газопровід за газопровід-ввід середнього тиску на вул. Пархоменка О. довжиною 498,00 погонних метрів, (вартість відсутня) з передачею його у господарське відання без переходу права власності (баланс, користування та обслуговування) Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Чернівцігаз» від ТОВ «Факел-1».

Тобто з оскаржуваного рішення вбачається, що спірний об`єкт вибув від ТОВ «Факел-1», а не з володіння (користування) ОСОБА_1 .

Виходячи з зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що з`ясування законності оскаржуваного рішення не може бути предметом дослідження та оцінки, оскільки ТОВ «Факел-1» не було залучено до участі у цій справі, та не оспорювало переходу від нього до Чернівецької міської ради спірного об`єкта.

Крім того, оскаржуване рішення Чернівецької міської ради не містить посилань на те, що воно приймалося на підставі заяви позивача, яку вона не підписувала. Тому

доводи позивача про те, що оскаржуване рішення прийнято на підставі її заяви є припущеннями.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що висновки суду першої інстанції лише з тих мотивів, що такі заяви, які підшиті до тексту оскаржуваного рішення, стали підставою для його ухвалення, є припущеннями та висновок про вплив оскаржуваного рішенням на права ОСОБА_1 є передчасним.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.

Установивши, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюване рішення органу місцевого самоврядування суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, та порушує її законні права та інтереси, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року в справі № 369/9733/17 (провадження № 61-48791св18).

Аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам, що були викладені заявником у його позовній заяві, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, яким суд дав належну оцінку та їх спростував, з посиланням на зібрані у справі докази та сформулював обґрунтовані висновки у прийнятій ним постанові, з якими у повній мірі погоджується Верховний Суд.

Доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко