Провадження № 22-ц/802/664/22 Категорія: 84 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення виплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання яких невідоме за апеляційною скаргою позивача Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради (далі - Департамент) звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що Департаментом відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 189 , зі змінами та доповненнями, колишній дружині відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було призначено та виплачено тимчасову державну допомогу, згідно її заяв за період з 01.06.2016 по 30.11.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2018 в розмірі 26470,32 грн.

На підставі повідомлення старшого державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьк Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) П.О. Марчук від 15.01.2021 вих. № 1822 про сплату аліментів в повному обсязі, Департаменту стало відомо про платоспроможність відповідача.

Внаслідок виникнення можливості стягнення аліментів з відповідача, Рішенням про визначення суми сплаченої тимчасової допомоги від 04.02.2021 ухвалено: стягнути суму сплаченої тимчасової допомоги ОСОБА_2 з 01.06.2016 по 30.11.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2018 в розмірі 26470,32 грн. з ОСОБА_1 . Встановити строк для повернення виплачених коштів до 24.04.2021.

Відповідачу направлено повідомлення про повернення надміру виплачених коштів за вих. № 11.2-8.6/1568/2021 від 08.02.2021.

На момент звернення до суду відповідачем виплачені кошти тимчасової допомоги в розмірі 26470,32 грн. на рахунок Департаменту не повернуті.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача суму сплаченої тимчасової допомоги, проте в прохальній частині зазначено про стягнення не 26470,32 грн., а 9983,77 грн.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради 9 983,77 гривень виплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання яких невідоме.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради понесені і документально підтверджені судові витрати у зв`язку з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду в сумі - 23,00 гривень.

В апеляційній скарзі позивач Департамент, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача 26470,32 грн. тимчасової державної допомоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав правової оцінки аргументам, викладеним у позовній заяві та не з`ясував в повній мірі обставини справи щодо розміру тимчасової державної допомоги, яку Департамент просив стягнути з відповідача.

З поданої апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині визначення розміру тимчасової державної допомоги, яку Департамент просив стягнути з відповідача, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (26470,32 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 15.08.2022 тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2021 року Департамент звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме.

Обґрунтовуючи поданий позов вказав, що відповідно до Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) їх невідоме, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 № 189 (далі - Порядок), зі змінами та доповненнями, Департаментом було призначено та виплачено колишній дружині відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 тимчасову державну допомогу, згідно її заяв за період з 01.06.2016 по 30.11.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2018 в розмірі 26470,32 грн.

Факт виплати тимчасової державної допомоги в розмірі 26470,32 грн. сторонами не оспорюється.

На підставі повідомлення старшого державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьк Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) П.О. Марчук від 15.01.2021 вих. № 1822 про сплату аліментів в повному обсязі, Департаменту стало відомо про платоспроможність відповідача.

Пунктом п. 12 Порядку передбачено, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину, або встановлено місце проживання (перебування) одного з батьків, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган соціального захисту населення: визначає суму сплаченої тимчасової допомоги, яка підлягає поверненню, та встановлює строки її повернення (протягом місяця); повідомляє одному з батьків про суму сплаченої тимчасової допомоги, яка підлягає поверненню, та строк її повернення; у разі неповернення коштів добровільно в установлені строки; вирішує питання про їх стягнення у судовому порядку. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Кошти, перераховані одним з батьків на рахунок органу соціального захисту населення, протягом 10 календарних днів зараховуються на рахунок органу Казначейства.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, в тому числі ч. 10 зазначеної статті передбачено, що суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Внаслідок виникнення можливості стягнення аліментів з відповідача, Рішенням про визначення суми сплаченої тимчасової допомоги від 04.02.2021 ухвалено: стягнути суму сплаченої тимчасової допомоги ОСОБА_2 з 01.06.2016 по 30.11.2016 та з 01.01.2017 по 31.12.2018 в розмірі 26470,32 грн. з ОСОБА_1 . Встановити строк для повернення виплачених коштів до 24.04.2021.

Відповідачу направлено повідомлення про повернення надміру виплачених коштів за вих. № 11.2-8.6/1568/2021 від 08.02.2021 та попереджено ОСОБА_1 , що у разі несплати вищевказаних коштів у зазначений термін, питання про їх стягнення буде вирішуватись у судовому порядку.

Задовольняючи позов Департаменту суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача 9983,77 грн виплачених коштів тимчасової державної допомоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з таким мотивів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК зазначення ціни позову щодо вимог майнового характеру є обов`язковою вимогою до змісту позовної заяви. Зазначаючи ціну позову, позивач повинен обґрунтувати у позовній заяві наведену ним оцінку, оскільки щодо цієї обставини застосовується загальне правило про те, що кожна особа повинна довести обставини, на які вона покликається.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову - це грошовий вираз майнових вимог позивача.

З позовної заяви вбачається, що Департамент визначив ціну позову у розмірі 26470,32 грн. та наводить обґрунтування саме позовної вимоги в такому розмірі, тобто позивач звернувся до суду з майновою вимогою про стягнення 26470,32 грн.

В резолютивній частині позовної заяви позивач вказав, що просить суд стягнути з відповідача 9983,77 грн. тимчасової державної допомоги, проте жодного обґрунтування щодо зменшення розміру позовних вимог в позовній заяві не вказано.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що стягуючи 9983,77 грн. тимчасової державної допомоги суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки не з`ясував під час розгляду справи дійсний розмір позовних вимог Департаменту, допустивши формалізм при вирішенні спору та помилково стягнув 9983,77 грн., у той час, як з позовної заяви вбачається, що предметом позову є вимога про стягнення 26470,32 грн.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення суми тимчасової державної допомоги, яку необхідно стягнути з відповідача, та постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення вимог Департаменту в розмірі 26470,32 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача Департаменту соціальної політики Луцької міської ради задовольнити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 квітня 2022 року в даній справі в частині визначення суми тимчасової державної допомоги, яку необхідно стягнути з відповідача скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (Код ) 26470,32 гривень (двадцять шість тисяч чотириста сімдесят гривень 32 коп.) виплачених коштів тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання яких невідоме.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: