ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2389/22 Справа № 183/4204/21 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
20 квітня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
ОСОБА_1
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська, третя особа: виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду, з уточненим 06 липня 2021 року, позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська, третя особа: виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 02 липня 2007 року була прийнята на роботу до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, з 28 лютого 2008 року працювала на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома, не маючи жодного стягнення та зауваження. Розпорядженням міського голови № 295-к від 18 травня 2021 року її було включено до атестаційної комісії з атестації директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська і з того часу між нею та директором склалися неприязні відносини, внаслідок чого ОСОБА_1 запропонувала їй написати заяву про звільнення, та вона відмовилася. Отримавши відмову, ОСОБА_1 наказала написати заяву про причини її відсутності на робочому місці 24 травня 2021 року, незважаючи на те, що вона була на робочому місці в цей день та виконувала безпосередньо свою роботу. Після цієї події вона звернулася за медичною допомогою та перебувала на лікарняному. 29 травня 2021 року отримавши грошові кошти у більшій ніж вона розраховувала сумі, зателефонувала бухгалтеру територіального центру, та остання повідомила про її звільнення з роботи за прогул.
Вказуючи, що звільнення відбулося незаконно, оскільки 24 травня 2021 року вона виконувала свою роботу, а на момент прийняття наказу про звільнення перебувала на лікарняному, також її звільнення не було погоджено, у відповідності до вимог ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» просила суд ухвалити рішення яким, скасувати наказ № 28-К/тр від 26 травня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома»; поновити її на роботі на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2021 року по день винесення рішення.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року позов задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.160-166).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у справі, посилаючись на те, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, просила скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що за видачу наказу № 28-К/тр від 26 травня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома» її було звільнено з посади директора. Вказане рішення дискредитує її як посадову особу, оскільки жодних порушень законодавства вона не допускала (а.с.168-173).
20 січня 2022 року позивач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала, що всі доводи апеляційної скарги є надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вказувала про те, що її було звільнено незаконно під час перебування на лікарняному за прогул який вона не вчиняла (а.с.226-227).
20 січня 2022 року третя особа виконавчий комітет Новомосковської міської ради надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.235-236).
20 січня 2022 року відповідач Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення (а.с.244-245).
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі слід закрити з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1,2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.
Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Правом на апеляційне оскарження судових рішень з перевірки законності і обґрунтованості рішень та ухвал суду першої інстанції, наділені, зокрема: особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки. Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права або про їх обов`язки. Отже, за загальним правилом, у цих осіб відсутні правові підстави для апеляційного оскарження ухвал суду (оскільки ухвалами не вирішуються питання про спірні права та обов`язки). Однак разом з цим, особи, які не брали участь у справі, можуть оскаржити ухвалу суду лише у випадках, якщо відповідно до неї їх зобов`язано вчинити певні дії або утриматися від них, і це порушує права або інтереси цієї особи. Тобто, особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб.
Вказані норми процесуального закону встановлюють порядок та спосіб апеляційного оскарження судового рішення, який можливий у тому разі, коли суд вирішив питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
Суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
На стадії апеляційного провадження, під час якої вирішується питання про можливість прийняття апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, та яка вважає, що ухваленим рішенням порушені її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, суд апеляційної інстанції установлює, чи дійсно мало місце порушення таких прав, свобод, інтересів та обов`язків у зв`язку із ухваленим рішенням, та в залежності від установленого вчиняє відповідні процесуальні дії.
Після прийняття апеляційної скарги особа, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.
Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі перебувала у трудових відносинах з Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Новомосковська, з 02 липня 2007 року. З 28 лютого 2008 року працювала на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома.
У відповідності до наказу № 28-К/тр від 26 травня 2021 року директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Новомосковської міської ради Решетняк Т.Ю., позивача ОСОБА_2 було звільнено з посади соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 26 травня 2021 року, за прогул, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 14, 15-19 ).
Відповідачем у даній справі є саме Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська, а ОСОБА_1 видала оскаржуваний позивачем наказ про звільнення, перебуваючи саме на посаді директора Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська.
Тобто ОСОБА_1 будучи посадовою особою діяла не у власних інтересах, а виключно в інтересах та як представник Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м.Новомосковська.
Таким чином в рамках даної справи питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки фізичної особи ОСОБА_3 не вирішувались.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року слід закрити.
Закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не може вважатись порушенням принципу доступу до правосуддя та права на судовий захист, що передбачено, поряд з процесуальними нормами, статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Керуючись ст.ст.362,368 ЦПК України, колегія суддів,-
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) міста Новомосковська, третя особа: виконавчий комітет Новомосковської міської ради, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - закрити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий: Т.Р. Куценко
Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров