Справа № 683/364/22

РІШЕННЯ
17 серпня 2022 року Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області
головуючого - судді Завадської О.П.
при секретарі Поважнюк О.Б.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката Захаркевича О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові Хмельницької області цивільну справу за позовом фермерського господарства «Горобина», від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Захаркевич Олександр Володимирович, до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державний реєстратор виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області Роїк Ірина Дмитрівна, ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування рішень,
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що згідно Державного акту на право постійного користування землею серії ХМ №077 від 17 травня 1999 року, виданого у відповідності рішення Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області від 20 жовтня 1998 року за №13 голові фермерського господарства ОСОБА_1 надано у постійне користування земельна ділянка площею 45,0 га в межах згідно з планом для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею №79.
Оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 приймалось на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за №22-2086-СГ від 06 лютого 2020 року «Про надання у власність земельної ділянки».
Оскільки Державний акт на право постійного користування землею є чинним, тому відповідач неправомірно надав у власність ОСОБА_2 спірну частину належної йому на праві постійного користування земельної ділянки. Зауважив, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Раніше видані Державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян чи юридичних осіб. Тому громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового статусу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності чи на право оренди землі. Вказав на відсутність законних підстав припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою йому, як голові фермерського господарства «Горобина» для ведення фермерського господарства. Таким чином в результаті неправомірних дій кадастрового реєстратора було незаконно зреєстровано спірну земельну ділянку.
Сторона позивача в судовому засіданні підтримала позов за обставин на його обґрунтування.
Представник відповідача направила до суду відзив на позовну заяву, де заперечила проти задоволення позовних вимог за безпідставністю. Мотивуючи тим, що не надано жодного доказу, який би свідчив про зареєстроване право постійного користування спірною земельною ділянкою за фермерським господарством «Горобина» чи накладки спірних земельних ділянок. На час прийняття наказів про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 спірна земельна ділянка була вільна, не перебувала у власності чи користуванні будь-яких фізичних та/або юридичних осіб, а також були відсутні у будь-яких фізичних та/або юридичних осіб інші речові права. Відомості про те, що заявлена земельна ділянка на підставі Державного акту перебуває у користуванні ОСОБА_1 не внесені до Державного земельного кадастру. Вважає невірним обраний спосіб захисту, оскільки скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Згідно Інофрмації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на спірну земельну ділянку зареєстроване право оренди строком сім років з фермерським господарством «Андріївське плюс», що не оспорюється позивачем.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державний реєстратор виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області Роїк І.Д. направила до суду пояснення, якими просила відмовити в задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51239185 від 20 лютого 2020 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, при вирішенні решти позовних вимог поклалась на розсуд суду. Вказала, що рішення органу державної влади про надання у власність земельної ділянки (наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-2086-СГ від 06 лютого 2020 року) та відомості з Державного земельного кадастру про земельну ділянку були достатніми документами для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Згідно поданих ОСОБА_2 документів не вбачалось, що заявлена земельна ділянка перебувала в користуванні іншої особи. Зауважила, що позивачем також не надано доказів накладення спірної земельної ділянки на земельну ділянку, яка була передана йому у постійне користування. Просила справу розглянути без її участі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, пояснення на позов не подавала, клопотань не заявляла.
Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, справи прийшов до висновків про наступне.
Судом встановлено, що у відповідності до Державного акту на право постійного користування землею серії №007, виданого 11 травня 1999 року Старокостянтинівською районною радою Хмельницької області на підставі рішення Старокостянтинівської районної ради Хмельницької області від 20 жовтня 1998 року за №13, ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 45,0 га в межах згідно з планом, цільове призначення ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування за №79.
Положеннями статті 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
До 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавалися у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Згідно з пунктом 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету по земельних ресурсах України від 04 травня 1999 року № 43 заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки.
При цьому, тільки після 02 квітня 2002 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року № 449 обов`язковим реквізитом державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою став кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Із 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 2 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
За змістом ст.55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт. У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.
Тобто для реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача була необхідна технічна документація із землеустрою, дозвіл на розроблення якої надається уповноваженим органом влади. З вищенаведеного вбачається, що обов`язок звернення за внесенням відомостей до Державного земельного кадастру про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, покладається на власників (користувачів) таких земельних ділянок.
Позивач 21 лютого 2019 року та 08 червня 2020 року звертався до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області для надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення місця знаходження земельної ділянки, меж господарства. Відповідач листами від 20 березня 2019 рок №Ф-2105/0-1631/0/95-19 та від 23 липня 2020 року за №Ф-9419/0-1051/0/95-20 відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, так як її площа та конфігурація на графічному матеріалі не відповідала аналогічним показникам, визначеним в Державному акті. Було рекомендовано повторно звернутися, надавши визначені ст. 118 Земельного кодексу України документи.
Судом встановлено і це визнають сторони, що земельна ділянка, яка перебуває у користуванні позивача немає кадастрового номеру, відомості про зазначену земельну ділянку не включені до Державного реєстру земель і відповідно не були перенесені до Державного земельного кадастру.
Позивач не надав доказів на підтвердження порушеного або оспорюваного права користуватися наданою йому в постійне користування земельною ділянкою, не довів належними та беззаперечними доказами заявлені вимоги, зокрема, що надана йому у користування земельна ділянка, перетинається, із земельною ділянкою, яка передана відповідачці, площу такого накладання. Клопотань про проведення судово земельно-технічної експертизи не подано.
Частиною 1 статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗК України суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як передбачено ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктами цивільних відносин, у тому числі земельних відносин, можуть бути як фізичні, так і юридичні особи.
Відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.
Якщо позивач не заявляє вимоги до всіх належних відповідачів, які мають безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами, то суд відмовляє у задоволенні позову.
При цьому, предметом спору в цій цивільній справі є визнання незаконною та скасування державної реєстрації, припинення права приватної власності ОСОБА_2 . Суд звертає увагу, що спірну земельну ділянку орендує фермерське господарство «Андріївське плюс».
Позивач пред`явив позов лише до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області, однак не оскаржує наказів про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність. Оскаржує рішення державного реєстратора, але вказує його не відповідачем, а третьою особою.
Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, ОСОБА_2 , як власник спірної земельної ділянки, та фермерське господарство «Андріївське плюс», як орендар спірної земельної ділянки, мають безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами і повинні були брати участь у справі як співвідповідачі.
ОСОБА_2 не була залучена до участі у справі як співвідповідач, а брала участь у судовому процесі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, тобто була позбавлена можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст. 49 ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованість позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд, зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. Неналежна сторона у цивільному процесі це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалювати рішення, і у зв`язку із цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. Належними особами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду і вирішення судом, і які є суб`єктами спірних правовідносин.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову.
За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 48, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,
Відмовити в задоволенні позову фермерського господарства «Горобина», від імені якого на підставі договору про надання правової допомоги діє адвокат Захаркевич Олександр Володимирович, до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державний реєстратор виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області Роїк Ірина Дмитрівна, ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування рішень.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: фермерське господарство «Горобина», місце знаходження: c. Іршики Старокостянтинівського району Хмельницької області, .

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, місце знаходження: вул. Інститутська, 4/1 м. Хмельницький, .

третя особа: Державний реєстратор виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області Роїк Ірина Дмитрівна, місце знаходження: вул. Пилипчука, 3 м. Хмельницький, .

третя особа: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 26 серпня 2022 року.

Суддя