Номер провадження: 22-ц/813/4587/22
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Виконавчого комітету Одеської міської ради у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Міськзелентрест», Комунальний сервіс «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Кузнецової В.В. 01 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2020 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Міськзелентрест», Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс Порто-Франківський» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що 30.10.2017 року, приблизно о 09 год. 30 хв., по вул. Катерининська, 35 у м. Одесі на його припаркований вздовж узбіччя дороги автомобіль марки «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , впало дерево, в результаті чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, які виключають можливість його подальшого використання. Падіння дерева сталося внаслідок того, що дерево має трухляву, гнилу серцевину стовбура. Факт та обставини поломки та падіння дерева на його автомобіль підтверджено Довідкою №49298 від 04.11.2017 року Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області. Відповідно до висновків щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість такого збитку внаслідок зазначеної події становить 58 414,39 грн. Позивач посилався на те, що Виконавчим комітетом Одеської міської ради не визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому, враховуючи те, що саме на виконавчий комітет Одеської міської ради покладено обов`язок забезпечити їх належне та безпечне функціонування та експлуатацію у спосіб, що унеможливить її негативний вплив на мешканців міста та пошкодження їх майна, обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерев повинно бути покладено саме на виконавчий комітет Одеської міської ради.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради (, адреса: м. Одеса, пл. Думська площа, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальні збитки у розмірі 58 414 (п`ятдесят вісім тисяч чотириста чотирнадцять) грн 39 коп.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради (, адреса: м. Одеса, пл. Думська площа, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 3 644 (три тисячі шістсот сорок чотири) грн. 81 коп.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради (, адреса: м. Одеса, пл. Думська площа, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) вартість оплати висновку у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Одеської міської ради (, адреса: м. Одеса, пл. Думська площа, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

В апеляційній скарзі представник Виконавчого комітету Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що саме КП «ЖКС «Порто-Франківський» є балансоутримувачем багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , а також, відповідно до п. 4.14 Правил Мінбуду, у вказаному будинку є власники підприємств торгівлі та побуту, а отже позовні вимоги, подані до Виконавчого комітету Одеської міської ради, не підлягають задоволенню, так як останній не є належним відповідачем.

Крім того апелянт вважає, що позивачем не доведено факту завдання шкоди у зазначеному розмірі саме через падіння гілки дерева, не доведено обов`язку саме за Виконавчим комітетом Одеської міської ради відшкодувати спричинену шкоду, а також не обґрунтовано існування причинного зв`язку між діянням виконавчого комітету Одеської міської ради та завданням шкоди майну позивача. Також, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди в розмірі 3644,81 грн., та не надано будь-яких доказів, які б свідчили про характер та обсяг страждань.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Виконавчого комітету Одеської міської ради підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 30.10.2017 року на припаркований за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 35, автомобіль «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_3 , впало дерево.

Позивач ОСОБА_1 є власником вказаного легкового автомобіля, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 .

За даним фактом позивач відразу викликав на місце події працівників поліції, які фіксували вищенаведені обставини, про що свідчить довідка №49298 від 04.11.2017 року Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та фотофіксація, надана позивачем до позову

Факт пошкодження автомобіля позивача також підтверджується відповіддю начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області №49298 від 04.11.2017 року якою повідомлено ОСОБА_2 , що заява з приводу пошкодження його страхового майна, а саме автомобіля марки «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована Приморським відділом поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області ЖЄО №49298 від 30.10.2017 року.

В ході розгляду даного матеріалу стало відомо, що 30.10.2017 року, біля 09.30 год., за адресою: м, Одеса, вул. Жуковського, 28,. на автомобіль ОСОБА_2 впало дерево, тим самим пошкодило його та нанесло чималі матеріальні збитки. У подальшому, ОСОБА_3 зателефонував до поліції для фіксації даного випадку для того, щоб звернутись до страхової компанії та поскаржитись на недобросовісну роботу працівників КП «Горзелентрест», які повинні були попередити та не допустити даний випадок.

Згідно Висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №741/11-17 від 28.11.2017 року СОД ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок зазначеної події, становить 58 414,39 грн. Зазначений доказ вірно визнаний судом належним та допустимим.

Згідно з п.9 ст.10 закону «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення контролю за станом благоустрою та утриманням територій, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, їх озелененням, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Згідно ст.12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Пунктом 4 ч.1 ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних основах залучати для цього інші підприємства.

У ст.25, ч.1 ст.28 закону «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір про утримання та благоустрій прибудинкової території. Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.

Підпунктами 1,2 пункту 4.14. Правил благоустрою території міста Одеси, затверджених рішенням Одеської міської ради від 23.12.2011 року №1631-УІ, передбачено, що відповідальність за збереження зелених насаджень, догляд за ними, видалення сухостійних, пошкоджених хворобами та шкідниками зелених насаджень на вулицях перед будівлями до проїжджої частини, всередині квартальних насаджень та насаджень районів міста покладається на балансоутримувачів, власників, користувачів жилих, громадських, промислових будівель та споруд, а також на балансоутримувачів, власників, користувачів будівель підприємств побуту, торгівлі, закладів освіти, охорони здоров`я, розташованих на території житлової забудови, а на територіях підприємств, а також прилеглих до них ділянках і санітарно-захисних зонах - на дані підприємства.

Згідно з п.п.10, 11 п.7.2 Правил благоустрою території міста Одеси - на територіях, які належить прибирати, необхідно проводити весь комплекс робіт, спрямований на наведення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме: регулярно знищувати бур`яни, скошувати траву заввишки більше 10 см, видаляти сухостійні дерева та чагарники, видаляти сухе та поламане гілля та забезпечувати їх вивезення. Видалення сухостійних дерев та чагарників провадиться на підставі рішення Компетентного органу; проводити заходи, що забезпечують збереження насаджень, квітників, газонів, а також заходи по боротьбі зі шкідниками та хворобами зелених насаджень шляхом укладання відповідних договорів із спеціалізованими підприємствами.

Відповідно до п.5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 року №105, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 27.07.2006 року за №880/12754, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними є: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі.

Розділом 9 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України встановлено, що виробничий процес утримання об`єктів зеленого господарства включає: догляд за деревами і чагарниками, живоплотами, виткими рослинами, квітниками, газонами, садовими доріжками та майданчиками, малими архітектурними формами; захист зелених насаджень від шкідників і хвороб, садіння квітів, створення газонів, видаленням окремих дерев, садіння окремих дерев, видалення аварійних дерев, санітарне очищення території об`єкта благоустрою. Пунктом 9.1.11.3 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України передбачено, що під час проведення щорічних обстежень зелених насаджень потрібно виявляти аварійні дерева.

Згідно з п.9.1.12. вказаних Правил, аварійним вважається дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі.

Крім того, відповідно до розділу 12 Правил, з метою контролю за станом міських зелених насаджень здійснюються їх загальні, часткові та позачергові огляди. Загальні огляди проводяться двічі на рік навесні та восени. При загальному огляді обстежують усі елементи об`єктів благоустрою, а при частковому лише окремі елементи. Позачергові огляди проводять після злив, ураганів, сильних вітрів, снігопадів, паводків тощо. Огляд проводять: балансоутримувач об`єкта, власник чи користувач земельної ділянки, а за даними обстежень складають відповідні акти.

Таким чином, відповідальними за збереження зелених насаджень, за здійснення належного догляду за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі зелених насаджень, уповноважені органами місцевого самоврядування підприємства, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень.

Правилами визначено, що балансоутримувачі - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку, відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля позивача, повинно здійснюватися особою, у власності або на балансі якої перебуває земельна ділянка, на якій розташоване дерево, яке впало та пошкодило автомобіль.

Згідно п.п.7 п. «а» ч.1 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах із цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Таким чином, організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 35.

При вирішенні аналогічного спору Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2018 року у справі №2-1474/11, дійшов висновку, що організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу міської ради, а тому обов`язок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева не може бути покладено на Дніпровську міську раду як орган місцевого самоврядування.

Згідно відповіді КП «ЖКС «Порто-Франківський» від 21.12.2017 року, будинок АДРЕСА_3 на баланс КП «ЖКС «Порто-Франківський» не передано. Зазначений будинок підприємством не обслуговується. Зелені насадження на баланс підприємства не передавалися.

Згідно відповіді комунального підприємства «Міськзелентрест» від 08.09.2020 року, зелені насадження розташовані за адресою: м. Одеса, біля будинку АДРЕСА_4 , не знаходяться на балансі та не утримуються КП «Міськзелентрест».

Також, як вірно зазначено у рішенні суду, в матеріалах справи відсутні докази того, що це дерево було передано на баланс будь-якому іншому підприємству, та щодо наявності відповідного факту стороною відповідача не було надано належних та допустимих доказів.

Підсумовуючи усе вищенаведене, судом зроблений обґрунтований висновок, що до відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а у разі не визначення виконавчим органом балансоутримувачів, які мають належним чином доглядати за зеленими насадженнями, у тому числі і деревами, та вживати усі необхідні заходи для безпечного знаходження громадян, а також їх майна на території, яка підвідомча таким балансоутримувачам, - відповідальність несе виконавчий орган місцевої ради.

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивачем доведено факт завдання йому шкоди в результаті падіння дерева на автомобіль позивача, протиправну бездіяльність відповідача, яка виразилась у невизначені балансоутримувача цього зеленого насадження, причинний зв`язок між ними, а відповідач, відповідно до вимог статей 10-13,49, 81, 89 ЦПК України, не спростував вказане і не довів відсутності своєї вини та відсутність підстав для відшкодування шкоди.

Отже, виходячи із викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність тверджень представника відповідача з приводу того, що виконком Одеської міської ради є неналежним відповідачем у справі.

Враховуючи те, що саме на виконавчий комітет Одеської міської ради покладено обов`язок визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а в даному випадку останнім не було визначено балансоутримувача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева у даному випадку повинно бути покладено саме на виконавчий комітет Одеської міської ради.

У ч.2 ст.1166 ЦК передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Тобто, в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст.1192 ЦК України).

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності

Тобто в деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина 2 статті 1192 ЦК України).

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Єдиною та достатньою обставиною у цій справі, яка б свідчила про відсутність вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу, а як наслідок і відсутність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку її відшкодувати, було б заподіяння такої шкоди у зв`язку із дією об`єктивних обставин, зокрема тим що падіння дерева на автомобіль відбулося внаслідок злив, ураганів, сильних вітрів тощо.

Однак, будь-яких відомостей щодо таких обставин відповідачем не надано.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача на те, що при визначенні розміру шкоди не враховувалось значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, оскільки позивач надав суду докази щодо розміру завданої майнової шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у достовірності наданих доказів у суду не виникло. Крім того, клопотань про проведення експертизи відповідач не заявляв.

Таким чином, факт падіння дерева на належний позивачу автомобіль та завдання у зв`язку із цим транспортному засобу механічних пошкоджень, а також розмір заподіяної шкоди, підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем, на підставі чого суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо стягнення моральної шкоди, судом вірно зазначено наступне.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових Втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Позивачем зазначено, що внаслідок психологічного напруження, розчарування та незручностей, що виникли внаслідок порушення відповідачем його прав, йому завдано моральної шкоди, яку він просив стягнути у розмірі 3 644, 81 грн.

З урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов вірного висновку про те, що заявлений розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 644, 81 грн не є завищеним, а тому підлягав задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, то судом зазначено наступне.

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких втрат.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих, адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Представником позивача адвокатом Стрезєвим А.І., на підтвердження фактично понесених позивачем сум судових витрат, надано суду копію Договору №01/27-07/20 про надання правової допомоги від 27.07.2020 року, копію Додатку №1 до Договору №01/27-07/20 про надання правової допомоги від 27.07.2020 року, акт наданих послуг від 29.10.2020 року, довідку про проведення розрахунку від 29.10.2020 року.

Таким чином, на підставі положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, зокрема кількість судових засідань, складність справи, обсяг підготовлених представником відповідача документів, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягали задоволенню, оскільки такі витрати є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Крім того, судом вірно стягнуто з відповідача вартість оплати висновку експерта у розмірі 1600 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі представника Виконавчого комітету Одеської міської ради про те, що саме КП «ЖКС «Порто-Франківський» є балансоутримувачем багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 35, а також, відповідно до п. 4.14 Правил Мінбуду, у вказаному будинку є власники підприємств торгівлі та побуту, а отже позовні вимоги, подані до Виконавчого комітету Одеської міської ради, не підлягають задоволенню, так як останній не є належним відповідачем.

Крім того апелянт вважає, що позивачем не доведено факту завдання шкоди у зазначеному розмірі саме через падіння гілки дерева, не доведено обов`язку саме за Виконавчим комітетом Одеської міської ради відшкодувати спричинену шкоду, а також не обґрунтовано існування причинного зв`язку між діянням виконавчого комітету Одеської міської ради та завданням шкоди майну позивача. Також, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували завдання моральної шкоди в розмірі 3 644,81 грн., та не надано будь-яких доказів, які б свідчили про характер та обсяг страждань.

Колегія суддів зауважує, що жодного належного та допустимого доказу того, що дерево, яке впало на автомобіль, належний позивачу, було передано на баланс будь-якому іншому підприємству не надано, а враховуючи, що організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме Виконавчого органу міської ради, то обов`язок відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева, має бути покладено саме на Виконавчий комітет Одеської міської ради.

Крім того, враховуючи, що автомобіль позивача внаслідок падіння дерева зазнав значної шкоди, що призвело до неможливості його використання, і вказане стало психотравмуючою обставиною для позивача, то колегія суддів погоджується із висновком суду про наявність підстав завдання позивачу моральної шкоди у сумі 3 644,81 грн.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Виконавчого комітету Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2022 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.М. Таварткіладзе

О.В. Князюк