Справа № 136/1978/21
провадження № 2/136/419/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2022 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Шпортун С.В., за участі секретаря судового засідання Белінської С.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність позову тим, що він, ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач приходиться йому рідним сином, місце проживання якого було зареєстроване в належному йому житловому будинку, де він проживав деякий час, однак залишив житло на початку 2000 років добровільно, житлом не цікавляться, у витратах по утриманню житла участі не бере. Позивач зазначає, що перешкод у проживанні відповідачеві він не чинив. Наразі, кількість осіб, що зареєстровані у будинку перешкоджає позивачеві в оформленні субсидії та виконувати свої правомочності як власника, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом.

Відповідач відзиву у строк встановлений судом не направив.

Ухвалою суду від 04.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення виклику сторін.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами .

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності від 20.10.2004 за №75 (а.с.7) ОСОБА_1 є власником цілого житлового будинку, що розташований на АДРЕСА_2 ..

Належність вищевказаного домогосподарства позивачу підтверджується Технічним паспортом на житловий будинок, що виданий 22.10.2004 КП «Вінницьке ООБТІ» (а.с. 10-12), де власником житлового будинку за матеріалами інвентаризаційної справи №75 зазначено ОСОБА_1 .

Факт зміни нумерації будівель населених пунктів на ст. Липовець було проведено відповідно до рішення виконавчого комітету Росошанської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 28.03.2016 за №18, (а.с.6), відповідно до якого домогосподарство ОСОБА_1 АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з домової книги по АДРЕСА_3 , відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в даному житловому будинку 30.06.2005, на що вказує штемпель відповідного змісту про реєстрацію місця проживання (а.с. 9 на звороті).

Відповідно до відомостей наданих Липовецькою міською радою (а.с.5) ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не проживає на території органу місцевого самоврядування біля двадцяти років.

Згідно інформації отриманої судом про зареєстроване місце проживання відповідач ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ч. 2 п. 7 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності.

Відповідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

01.12.2021 року набрав чинності Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" від 05.11.2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

У п. 4 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом.

Згідно п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, який є чинним на час прийняття рішення, - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо іншого не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач є сином позивача, останній, як власник цього майна, надав право відповідачеві користуватись житлом та було проведено реєстрацію місця його проживання у належному позивачеві будинку, утім з моменту реєстрації відповідач там не проживає, не несе жодних зобов`язань по утриманню нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Встановлені судом обставини підтверджують відсутність відповідача без поважних причин за місцем зареєстрованого місця проживання більше одного року, а відтак наявність в особи іншого житла, оскільки іншого не встановлено, що має істотне значення та є юридичним фактом і підставою для втрати особою права користування таким житлом.

Суд, враховує, що будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом і повинно відбуватись в судовому порядку.

Легітимною метою у цій справі є захист прав власника квартири, які гарантовані статтею 41 Конституції України, статтями 317, 391 ЦК України, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд враховує, що необхідно дотримуватися балансу між захистом права власності позивача та правом користування будинком відповідачем, який тривалий час не проживає у ньому.

Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (рішення у справі "Кутцнер проти Німеччини", пункт 60).

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що права позивача на мирне володіння майном та здійснення ним своїх правомочностей щодо такого майна порушено, відтак право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268, 273279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - невідомо) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Світлана ШПОРТУН