Дата документу 27.07.2022 Справа № 311/3280/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/3280/17 Головуючий у 1-й інстанції: Нікандрова С.О.
Провадження №22-ц/807/1042/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Дашковської А.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2021 року у справі за позовом Державної іпотечної установи, яка є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності кредитного договору, визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі по тексту ПАТ «КБ «Надра») Стрюкова І.О. звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 04 вересня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» (правонаступник Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк» Надра») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 07/2008/2106Фжр, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 15 540 доларів США, на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , строком до 12 вересня 2018 року, зі сплатою 14,29 % річних, шляхом сплати мінімально необхідного платежу в сумі 247,56 доларів США щомісячно до 12 числа поточного місяця.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , між ОСОБА_1 та Банком було укладено Іпотечний договір від 04 вересня 2008 року, який було зареєстровано за № 2082 приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Харченко Ю.Г., предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 свої зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків не виконує. Станом на 15 червня 2017 року утворилася заборгованість за Кредитним договором на суму 15 769,15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 409 973,83 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 9 014,06 доларів США, що за курсом НБУ складає 234 500,51 грн; заборгованість по сплаті відсотків - 3 206,25 доларів США, що за курсом НБУ складає 83 410,50 грн; пеня за прострочення сплати кредиту - 1 984,84 грн, що за курсом НБУ складає 51 635,56 грн; штраф за порушення умов договору - 1 554,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 40 427,26 грн.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 05 червня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, розпочалася процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О. просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за Кредитним договором на суму 15 769,15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 409 973,83 грн.

18 травня 2020 року між Державною іпотечною установою та ПАТ « Комерційний Банк Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» було укладено мирову угоду на підставі якої ПАТ «Комерційний Банк Надра» передає Державній іпотечній установі прав вимог за зобов`язаннями за кредитними договорами, що виступають предметом застави майнових прав № 7/1-3 від 15 жовтня 2008 року, укладеними між ПАТ «КБ «Надра» та фізичними особами за кредитними договорами, що зазначені в цій мировій угоді, в тому й числі за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр.

На підставі вищевикладеного, Державна іпотечна установа, яка у зв`язку з передачею права вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь заборгованість за кредитним договором №07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року в розмірі 15769,15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 409973,83 грн.

06 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області із зустрічною позовною заявою до ПАТ «КБ «Надра» про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору № 07/2008/2106Фжр ID887865 від 04 вересня 2008 року недійсним та застосування наслідків недійсності кредитного договору, визнання договору іпотеки недійсним.

Позов мотивований тим, що кредитний договір № 07/2008/2106Фжр ID887865 від 04 вересня 2008 року укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил про надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року, в частині недотримання істотних умов, які обов`язкові для кредитних договорів, чим були порушені права відповідача як споживача фінансових послуг.

Кредитний договір укладений внаслідок обману зі сторони банку, який не виконав обов`язку про надання позичальнику повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладанням, під час укладання договору банком не було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору, встановлених законодавством та встановлено несправедливі умови в договорі. Під час укладення кредитного договору відповідач приховав від нього повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів його в оману щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку він сплатив би відповідачу, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній в договорі кількості таких платежів. Окрім того, під час підписання кредитного договору банк повинен був надати йому інформацію про умови кредитування, яка мала бути підписана сторонами як додаток до договору, інформацію про загальну вартість кредиту за весь термін кредитування. Відповідно до п. 3.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, Кредитний договір має містити Графік погашення заборгованості (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Між тим, Графік погашення кредиту до Кредитного договору відсутній. Також, відповідачем не було надано в письмовій формі всіх можливих схем погашення кредиту, що призвело до порушення його прав як споживача фінансових послуг. Приховання від позичальника повної та об`єктивної інформації щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказавши в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку позичальник повинен сплатити, погашаючи кредит у порядку, встановленому в кредитному договорі в розмірі мінімально необхідного платежу в сумі 247,56 доларів США.

З огляду на зазначене посилаючись на положення ст. ст. 203, 215, 230, 627 ЦК України, ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», визнати порушеним право ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг; визнати недійсним кредитний договір № 07/2008/2106Фжр ID887865 від 04 вересня 2008 року, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним іпотечний договір від 04 вересня 2008 року, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 ; виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором від 04 вересня 2008 року, а саме житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; застосувати реституцію за наслідками визнання кредитного договору недійсним та стягнути з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 2595,32 доларів США, вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2021 року в задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року, Державна іпотечна установа подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись нанеповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуальногоправа, невірне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2021 року в частитні відмови у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Кредитним договором № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року у розмірі 24440,62 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15 червня 2017 року становить 635822,02 грн, а також стягнути витрати по сплаті судового збору.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанцій не врахував, що боржник належному кредитору відповідні платежі відповідно до умов договору не здійснював, що призвело до утворення заборгованості у відповідному розмірі. Всупереч вимогам статті 89 ЦПК України, судом не було досліджено умови кредитного договору стосовно умов повернення кредитних коштів (п.3.3.3 Кредитного договору), в якому зазначений необхідний платіж по кредиту, а саме 247, 56 доларів СЩА, щомісячно до 10 числа кожного місяця. А відповідно до Банківської енциклопедії рівний по сумі щомісячний платіж за кредитом, який включає суму нарахованих відсотків і суму основного боргу має назву ануїтетного платежу. Графік погашення виплати боргу і відсоків за кредитом, коли виплати встановлюються періодично рівними сумами через рівні проміжки часу, називають ануїтетним, тому позиція суду щодо відсутності графіку платежів за Кредитним договором у розрізі сум погашення основної суми боргу за тілом кредиту, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг, що унеможливлює визначення розміру заборгованості за Кредитним договором є безпідставною та необгрунтованою. Позичальник отримав кредит відповідно до Кредитного договору, здійснював погашення заборгованості за ним, однак, суд не дослідив такі докази в сукупності та їх взаємозв`язку та поклав в основу доказів лише висновок експерта, що суперечить принципам цивільного судочинства, визначених у ст. 2 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Державна іпотечна установа, ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи у передбаченому законодавством порядку (т.4,а.с.175-179) до апеляційного суду не з`явилися.

На адресу апеляційного суду 26 липня 2022 року надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій зазначає, що вона повідомлена про розгляд апеляційної скарги на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2021 року, яке призначено апеляційним судом 27 липня 2022 року на 12.00 годину, проте у зв`язку з веденням воєнного стану на території Україні та окупацією м. Василівка Запорізької області, вона перебуває у Республіці Польща, її представник Кара Р.Т. у Тернопільській області, тому не мають можливості з`явитися в судове засідання та прийняти участь у розгляді справи, у зв`язку з чим просить відкласти розгляд справи, а у разі неможливості її відкладення просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі (т.4, а.с.182-183).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон АліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" ("AlimentariaSandersS.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки справа в провадженні апеляційного суду перебуває досить тривалий час, апеляційне провадження у справі було відкрито 12 травня 2022 року, в судове засідання, яке було призначене апеляційним судом 06 липня 2022 року учасники справи не з`явилися, враховуючи, що Державна іпотечна установа реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, зважаючи, на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату час і місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів зауважує, що учасники справи мали можливість подати заяву про розгляд справи у режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року, в іншій частині рішення суду не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборговнаості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з недоведеністю Державною іпотечної установою свого позову та наявністю передбачених статтями 526, 1050,1054 ЦК України підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження належного розміру заборгованості за Кредитним договором, а наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не може бути прийнятий до уваги через відсутність графіку платежів за Кредитним договором (у розрізі сум погашення основної суми боргу за тілом кредиту, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг Банку, розрахованих на дату його укладення), а суд не має процесуальної можливості самостійно визначити розмір заборгованості, оскільки такі дії потребують спеціальних знань.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 04 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № 07/2008/2106Фжр, відповідно до умов якого ВАТ «КБ «Надра» надав відповідачу кредит в сумі 15 540 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором за програмою Нове житло. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_3 . Кредитного договору) (т.1. а.с.7-9).

Відповідно до п. 1.3.1 Кредитного договору відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,29 % річних. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості.

Банк надає Позичальнику Кредит строком до 12 вересня 2018 року.

Відповідно до умов п. п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється шляхом сплати мінімально необхідного платежу в сумі 247,56 доларів США щомісячно до 12 числа поточного місяця.

З метою забезпечення належного виконання взятих ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають з Кредитного договору № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 04 вересня 2008 року було укладено Іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 0,1000 га, з кадастровим номером :04:042:0038, що знаходиться у АДРЕСА_1 (т.1 а.с.10-13).

Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер якої :04:042:0038, на якій цей житловий будинок розташований, у АДРЕСА_1 (т.1, а.с.13).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року станом на 15 червня 2017 року заборгованість складає 15 759 доларів США 15 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.06.2017 складає 409973, 83 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 9 014,06 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 234 500,51 грн; заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочених - 3 206,25 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 83 410,50 грн; пеня за прострочення сплати кредиту (за період з 15 червня 2016 року по 13 червня 2017 року) - 1984,84 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 51 635,56 грн; штраф за порушення умов кредитного договору - 1 554,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 40 427,26 грн (т.1, а.с. 18-21).

02 червня 2020 року Господарським судом м. Києва по цивільній справі № 910/19158/17 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Державною іпотечною установою було затверджено мирову угоду, згідно якої, з метою задоволення забезпечених заставою вимог Стягувача та погашення заборгованості, визначеної п. 3 цієї Мирової угоди, Боржник передає, а Стягувач приймає майнові права, а саме - права вимоги за вказаними нижче кредитними договорами, що виступають предметом застави згідно Договору застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 року, укладені між Боржником та фізичними особами, а також відповідними договорами забезпечення, в тому числі кредитним договором № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року (під номером 112), який є предметом спору у даній справі. Сума заборгованості за основним зобов`язанням складає 213508, 83 грн, вартість майнових прав за оцінкою становить 156012, 74 грн. За змістом ухвали зазначено, що вона набирає законної сили з моменту її підписання ( т. 4 а.с. 3-7).

Ухвалою від 03 серпня 2020 року до участі у цивільній справі як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» залучено Державну іпотечну установу, до якої перейшло право вимоги щоди стягнення заборгованості за кредитним договором №07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року (т.4, а.с.12).

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року в справі було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Кара Р.Т. та призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Київської незалежної судово-експертної установи (т.1, а.с.234-235).

За результатами проведеної судово-економічної експертизи судовим експертом Київської незалежної судово-експертної установи Тарасюка С.Ю. (свідоцтво № 1842 від 25 листопада 2016 року) складено висновок № 2685 від 14 листопада 2018 року, згідно якого вбачається, що викладені в кредитному договорі умови щодо узгодженої сторонами схеми кредитування відсутні, зазначена лише сума щомісячного погашення заборгованості. Також умови кредитного договору не містять графіку погашення заборгованості за кредитним договором у розрізі сум погашення основного боргу по тілу кредиту, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом, сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом. Таким чином, неможливо встановити з яких саме платежів складається сума щомісячного платежу в розмірі 247, 56 доларів США. За відсутності графіку погашення заборгованості за кредитним договором неможливо розрахувати документально обгрунтований розмір щомісячного платежу. Загальна сума коштів, сплачена позичальником на виконання умов Кредитного договору № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року станом на 17 травня 2018 року складає 18 858,47 долларів США (т.3, а.с. 121-142).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором, який укладається у письмовій формі, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Системний аналіз змісту статей 599, 1049, 1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій у разі їх нарахування.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до пунктів 2-4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно умов кредитного договору №07/2008/2106Фжр, укладеного 04 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом, який наданий до 12 вересня 2018 року включно (т.1, а.с. 7-8).

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, який додано до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року станом на 15 червня 2017 року, яку просить стягнути Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» складає 15 759 доларів США 15 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.06.2017 складає 409973, 83 грн в тому числі: заборгованість за кредитом - 9 014,06 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 234 500,51 грн; заборгованість по сплаті відсотків, в тому числі прострочених - 3 206,25 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 83 410,50 грн; пеня за прострочення сплати кредиту (за період з 15 червня 2016 року по 13 червня 2017 року) - 1 984,84 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 51 635,56 грн; штраф за порушення умов кредитного договору - 1 554,00 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 червня 2017 року складає 40 427,26 грн (т.1, а.с. 18-21).

Отже, на час звернення до суду з цим позовом у грудні 2017 року позивачем визначена заборгованість у загальному розмірі 15759, 15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 409 973, 83 грн, яка виникла станом на 15 червня 2017 року.

Водночас відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом положень статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина друга статті 517 ЦК України).

Як вбачається із мирової угоди, укладеної між Державною іпотечною установою і Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» від 18 травня 2020 року Державна іпотечна установа прийняла майнові права, а саме права вимоги за кредитними договорами, що виступають предметом застави майнових прав №7/1-З від 15 жовтня 2008 року, укладеними між борником Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та фізичними особами (т.1, а.с.3).

Відповідно до п. 112 таблиці цієї мирової угоди Державна іпотечна установа набула право вимоги за зобов`язанням за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр, що становить суму заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 213508,83 грн (т.4, а.с.4 на звороті).

На який саме час виникла заборгованість за основним зобов`язанням у сумі 213508, 83 грн в таблиці, що є додатком до мирової угоди, не зазначено.

Отже, в мировій угоді чітко зазначено, що Державна іпотечна установа набуває право вимоги за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр в сумі заборгованості за основним зобов`язанням у розмірі 213508,83 грн, що менше, ніж зазначено в позовній заяві та в розрахунку заборгованості, який позивач додає до позовної заяви.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

У Постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 було визначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У Постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13 зазначено, що чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.

Отже, суд повинен належним чином дослідити поданий стороною доказ, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача щодо розміру заборгованості по кредитному договору не підтверджені належними доказами, а суд не має процесуальної можливості самостійно визначити розмір дійсної заборгованості, оскільки такі дані потребують спеціальних знань.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки він зроблений ним без належного з`ясування дійсних обставин справита зібраних у справі доказів.

Також, судом першої інстанції всупереч вимогам ст. 89 ЦПК України взагалі не було досліджено умови Кредитного договору стосовно умов повернення кредитних коштів (п.3.3.3 Кредитного договору), умови мирової угоди від 18 травня 2020 року, права вимоги за кредитними договорами, право вимоги щодо суми заборгованості, яка була передана Державній іпотечній установі за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року

Так, відповідно до п. 3.3.3 Кредитного договору, «Позичальник вносить мінімально необхідний платіж до Кредиту, визначений у п. 3.3.1 Договору 247,56 доларів США, щомісячно до 10 числа кожного місяця.

Рівний по сумі щомісячний платіж включає суму нарахованих відсотків і суму основного боргу, що називається «ануїтет ним платежем». Графік погашення виплати боргу і відсотків за кредитом, колои виплати встановлюються періодично рівними сумами через рівгі проміжки часу, називаються ануїтет ними. Ануїтетом може називатися не тільки сума періодичного платежу, але й фінансовий інструмент, вид графіка погашення фінансового інструменту та інші похідні поняття.

Саме тому позиція суду першої інстанції щодо відсутності графіку платежів за Кредитним договором у розрізі сум погашення основної суми боргу за тілом кредиту, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг унеможливлює визначеного розміру заборгованості за Кредитним договором є хибною.

Крім того, відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції не обґрунтував належним чином своїх висновків та не спростував доводів позивача по суті заявлених ним вимог, не встановив повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне її вирішення, не перевірив доводів позовної заяви та не дослідив наданих сторонами доказів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції не дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує й оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Крім того, відповідач не спростував факт отримання кредиту, тим більше здійснював його часткове погашення, під час розгляду справи не був згоден із заявленим Банком розміром заборгованості, проте свого розрахунку не надав.

Боржник не заявляв про виконання ним зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі та про відсутність заборгованості за договором.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику.

Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит.

З огляду на зазначене та беручи до уваги, що відповідно до положеньстаттеі 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Право майнової вимоги Банком за вказаним кредитним договором передано Державній іпотечній установі за мировою угодою від 18 травня 2020 року, а саме заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 213508,83 грн, а не сума заборгованості у розмірі 15769, 15 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.06.2017 становить 409973, 83 грн, яка зазначена в позовній заяві, тому колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідча підлягає підтверджуюча сума заборгованості у зазначеному розміру.

Зазначена сума заборгованості відповідачем не спростована.

Отже, відповідно Державна іпотечна установа має право щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року у сумі 213508,83 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України.

Однак, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено в договорі, чинне законодавство не містить.

З аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта - єдиний законний платіжний засіб на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці на тимчасово окупованій території України.

Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема, сплати кредиту, не суперечить чинному законодавству.

Отже, як надання кредитних коштів, так і нарахування на них мають здійснюватися в тій валюті, яка була видана банком боржнику і має братися за основу розмір заборгованості, визначений саме в іноземній валюті.

Відповідно до укладеного з ВАТ «КБ «Надра» Кредитного договору № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року, ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті, а саме в доларах США (15540 доларів США) (т.1, а.с.7-8).

В Мировій угоді від 18 травня 2020 року зазначено, що Державна іпотечна установа приймає майнові права вимоги щодо стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором у національній валюті гривнях (213508,83 грн) (т.1, а.с. 4 на звороті).

Враховуючи, що відповідно до укладеного з ВАТ «КБ «Надра» Кредитного договору № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року, ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті, а саме в доларах США (15540 доларів США),позивач просив стягнути заборгованість в доларах США, тому колегія суддів вважає, що до стягненню підлягає заборгованість у доларах США з урахуванням офіційно встановленого курсу гривні Національним Банком України щодо іноземної валюти долара США на день зазначення заборгованості позивачем в позовній заяві, а саме станом на 15 червня 2017 року, оскільки в мировій угоді не зазначено станом на який час виникла заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 213508, 83 грн.

Як вбачається з офіційного сайту Національного Банку України станом на 15 червня 2017 року офіційний курс гривні щодо іноземних валют 100 долларів США становить 2601, 4971 грн.

Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року становить 8207, 15 доларів США ( 213508, 83 : 2601, 4971), що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 15.06.2017 становить 213508, 83 грн.

Отже, суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду справи та дослідження обставин сарави, пославшись на недоведеність розміру кредитної заборгованості належним чином не дослідив всі докази у справі та ненадавши їм відповідної оцінки, як кожному окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, формально відмовив у задоволенні позову.

З огляду на зазначене рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягє скасуванню з підстав, передбачених статтею 376 ЦК України з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Державної іпотечної установи підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3202,41 грн, виходячи з розрахунку (6149,18 х 213508,83 : 409973,83), за подання апеляційної скарги в розмірі 4804,25 грн, виходячи з розрахунку (9225 х 213508,83: 409973,83), всього 8006,66 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2021 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Прийняти в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором №07/2008/2106Фжр від 04 вересня 2008 року у розмірі 8207,15 доларів США.

В іншій частині позову відмовити.

В іншій частині рішення суду не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3202,41 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 4804,25 грн, а всього у розмірі 8006,66 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 02 серпня 2022 року.

Зупинити виконання постанови апеляційного суду в частині стягнення заборгованості на період дії воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Дашковська А.В.