Справа № 461/5638/19 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1101/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року м.Львів

Справа № 461/5638/19

Провадження № 22ц/811/1101/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Савчук Г.В.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 24 грудня 2020 року у складі судді Фролової Л.Д., у справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , Державного реєстратора- приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Глинчак-Кучерепи О.О. про витребування з чужого володіння нерухомого майна; позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за участі третіх осіб: ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., про скасування запису про право власності; позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., про визнання протиправними та скасування рішення приватного нотаріуса,-

встановив:

30 липня 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом, з урахуванням зміни предмета позову, прийнятої судом, просили витребувати у ОСОБА_4 на їх (позивачів) користь квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,4 кв.м, житлова площа - 34,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. В обґрунтування позову посилаються на те, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 26 квітня 2013 року визнані недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна, договір купівлі - продажу квартири, свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_9 щодо квартири АДРЕСА_1 . За ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 визнано право власності на вказану квартиру, сторони приведені у попереднє становище. Рішенням апеляційного суду вказане рішення в частині визнання за позивачами права власності на квартиру скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові, у решті рішення суду залишено без змін. Вказують, що 20 жовтня 2015 року Відділом приватизації державного житлового фонду Галицького району Департаменту економічної політики Управління комунальної власності Львівської міської ради їм (позивачам) видано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру. 3 червня 2016 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Львівської області Hop Н.М. зареєструвала право спільної сумісної власності позивачів на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначають, що 17 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. здійснена реєстрація права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_9 на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 813/5580/16. Згідно листа Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року адміністративна справа №813/5580/16 за позовом ОСОБА_9 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М., за їх (позивачів) участі, як третіх осіб, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності, у Львівському апеляційному адміністративному суді на апеляційному розгляді не перебувала, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2016 року не могла бути прийнята. Ці факти і обставини встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 3 червня 2019 року у справі №461/2285/17, якою апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задоволено, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 липня 2018 року скасовано. Вказують, що їх позов до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т.В., ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності, поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про державну реєстрацію речових прав задоволено частково: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_9 ; скасовано запис про право власності на спірну квартиру, за ОСОБА_9 , вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2016 року; поновлено запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 3 червня 2016 року, індексний номер 29895813, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Hop Н.М., про державну реєстрацію права власності на квартиру за ними (позивачами). Стверджують, що на звернення про скасування запису про право власності за ОСОБА_9 на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 3 червня 2019 року ОСОБА_6 отримав рішення про відмову у скасуванні такого запису від 18 червня 2019 року № 47380440. Вказане рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хміляр Х.А. мотивоване переходом права власності на спірну квартиру до іншого набувача - ОСОБА_4 . Згідно інформаційної довідки №170878188 від 19 червня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 7 червня 2019 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Глинчак-Кучерепою О.О., на підставі Свідоцтва про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу №288 від 7 червня 2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і квартира зареєстрована за ОСОБА_4 . Вважають, що ОСОБА_9 до виготовлення повного тексту постанови суду, яку складено 12 червня 2019 року, здійснив протиправне відчуження спірної квартири на користь відповідача - ОСОБА_4 . Вважають незаконними свідоцтво про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, так як з 3 червня 2019 року (після прийняття Львівським апеляційним судом постанови) ОСОБА_9 перестав бути власником квартири, а відтак, не міг вчиняти жодних дій стосовно неї, в тому числі оформляти свідоцтво про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Зазначають, що ОСОБА_9 було відомо про існування постанови Львівського апеляційного суду від 3 червня 2019 року. Стверджують, що з метою ухилення від виконання рішення суду, між братами ОСОБА_4 і ОСОБА_9 укладений договір позики від 29 травня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міської нотаріального округу Львівської області Глинчак-Кучерепою О.О., на суму 1 347 741,70 грн., що еквівалентно 50 000 доларів США. Строк повернення позики за цим договором складав один день. Така не була повернута ОСОБА_9 30 травня 2019 року, тому 4 червня 2019 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №272. На підставі виконавчого напису нотаріуса, як виконавчого документа, відкрите виконавче провадження №59278311 приватним виконавцем Білецьким І.М., який 6 червня 2019 року склав акт і виніс постанову про передачу майна стягувачу, внаслідок чого квартира, яка належала їм (позивачам) на праві власності, знову вибула з їх законного володіння. Просили витребувати квартиру у ОСОБА_4 на їх (позивачів) користь.

8 жовтня 2019 року ОСОБА_9 звернувся з позовом, з урахуванням зміни предмета позову, прийнятої судом, про скасування запису про право власності 14808173, вчиненого на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. від 31 травня 2016 року, згідно з яким право спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) було зареєстровано за ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на законних підставах придбав спірну квартиру на прилюдних торгах 26 лютого 2003 року за оплатним договором, про що нотаріусом йому видано свідоцтво про придбання на прилюдних торгах арештованого майна. З моменту набуття права власності на квартиру 6 березня 2003 року, яку він придбав у власність як добросовісний набувач, і до 7 червня 2019 року він був власником квартири, яку зареєстрував на законних підставах. Просить позов задовольнити.

26 листопада 2019 року ОСОБА_4 звернувся з позовом, з урахуванням зміни предмета позову, прийнятої судом, про скасування запису про право власності 14808173, вчиненого на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. від 31 травня 2016 року, згідно з яким право спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) було зареєстровано за ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . У позові зазначає, що 26 лютого 2003 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Суховою О.І. видано свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів №755, згідно з яким, ОСОБА_9 , придбав квартиру АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданому 10 грудня 1998 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів, та зареєстроване у ЛМБТІ 1 грудня 1998 року за №32082. 6 березня 2003 року до Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис про право власності на квартиру, відповідно до якого власником квартири вказаний ОСОБА_9 . Зазначає, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19 червня 2013 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна за договором купівлі-продажу вказаної квартири з прилюдних торгів 17 лютого 2003 року; визнано недійсним свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів; визнано недійсним витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на ім`я ОСОБА_9 , визнано право власності на квартиру з приведенням сторін у попереднє становище. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова в частині визнання за ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 права власності на квартиру та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Однак, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 (відповідачі) звернулися до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Hop H.M. із заявою про реєстрацію права власності, якою було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внаслідок якого відповідачі набули право спільної сумісної власності на спірну квартиру. Підставою виникнення права власності зазначено дублікат свідоцтва про право власності на квартиру. Стверджує, що на даний час він ( ОСОБА_4 ) є власником квартири, набув права власності на неї на підставі свідоцтва про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, виданого 7 червня 2019 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Глинчак-Кучерепою О.О. Просить його позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2020 року задоволено позов ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 34,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 та передано цю квартиру ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_4 відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на доводи своєї позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із п. 14 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться на підставі документів, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 388 цього Кодексу передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Верховний Суд України у постанові № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Добросовісне придбання, відповідно до ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом, тобто з поданням доказів, що підтверджують його право власності на річ, що вибула з його користування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Судом встановлено наступне.

З рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 квітня 2013 року вбачається, що 20 лютого 1999 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , ОСОБА_7 укладено договір позики на суму 48 960 грн. та договір застави квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28 листопада 2000 року задоволено позов ОСОБА_11 та стягнуто солідарно з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 на користь позивача 47 829,60 грн. боргу за договором позики і судові витрати. На виконання цього рішення суду Відділ державної виконавчої служби Галицького РУЮ м.Львова в рахунок погашення боргу провів звернення стягнення на належну боржникам передану в заставу квартиру шляхом її продажу з прилюдних торгів ОСОБА_9 , які організувало СПД «Укрспец`юст». 26 лютого 2003 року було видане свідоцтво, посвідчене приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Суховою О.І., про придбання з прилюдних торгів ОСОБА_9 арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 7 червня 2007 року визнано недійсним договір, укладений 20 лютого 1999 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від імені неповнолітнього ОСОБА_5 з ОСОБА_11 про заставу спірної квартири.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2013 року визнані недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна та договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 17 лютого 2003 року. Визнано недійсним свідоцтво про придбання вказаної квартири з прилюдних торгів ОСОБА_9 , посвідчене приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Суховою О.Г. 20 лютого 2003 року за реєстровим №755. Визнано недійсним витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Обласним комунальним підприємством ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» на ім`я ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_1 (витяг №129136, реєстраційний №245822, запис №32082 у книзі 40). За ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 визнано право власності на спірну квартиру з приведенням сторін у попереднє становище.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року рішення Галицького районного суду м.Львова від 26 квітня 2013 року в частині визнання за ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 права власності на зазначену вище квартиру скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін.

У рішенні Львівського апеляційного суду від 3 червня 2019 року у справі № 461/2285/17 зазначено, що на підставі рішення суду від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 . Відділом приватизації державного житлового фонду Галицького району Департаменту економічної політики Управління комунальної власності Львівської міської ради видано дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, Серія та номер НОМЕР_1 .

3 червня 2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29895813 від 3 червня 2016 року, 16:22:21, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на підставі дубліката свідоцтва про право власності на квартиру, Серія та номер НОМЕР_1 , виданого 20 жовтня 2015 року.

17 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_9 на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2016 року у справі № 813/5580/16.

Судом встановлено, що адміністративна справа № 813/5580/16 за позовом ОСОБА_9 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., з участю третіх осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про скасування рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень у Львівському апеляційному адміністративному суді на апеляційному розгляді не перебувала. Львівським апеляційним адміністративним судом не приймалася постанова, згідно якої за ОСОБА_9 проведено реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_9 на підставі наданих ним документів проведено без правових підстав. Право власності позивачів на вказану квартиру виникло на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якого вони були позбавлені незаконною реєстрацією такого права за ОСОБА_9 .

Встановлено, що позов ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Т.В., ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, запису про право власності, поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про державну реєстрацію речових прав задоволено частково: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30982215 від 17 серпня 2016 року на підставі якого зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_9 ; скасовано запис про право власності номер 15954128 від 17 серпня 2016 року на цю квартиру за ОСОБА_9 , вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ЗмисловськоюТ.В. на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2016 року; поновлено запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 3 червня 2016 року, індексний номер 29895813, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. про державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

На підставі аналізу наявних доказів та встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що застосувавши реституцію, суди поновили попереднє правове та фактичне становище, а саме: право власності на квартиру ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду, що встановлено судовим рішенням.

Поновлення запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 3 червня 2016 року на підставі рішення суду, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 свідчить про правомірність її дій та відповідність нормам діючого законодавства.

Рішенням державного реєстратора управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хміляр Х.А. №47380440 від 18 червня 2019 року ОСОБА_6 відмовлено у скасуванні запису про право власності за номером 15954128 у зв`язку з наявністю суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

5 червня 2019 року Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» видало ОСОБА_9 довідку, що згідно інвентаризаційних матеріалів станом на 29 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 для проведення державної реєстрації права власності скористався неіснуючим рішенням Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року та у 2019 році отримав довідку БТІ з відомостями щодо цієї квартири станом на 2012 рік, яку недобросовісно використав на власну користь.

Львівським апеляційним судом 3 червня 2019 року розглянуто справу № 461/2285/17. Цього дня у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі, яким скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30982215, від 17 серпня 2006 року, на підставі якого зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_9

6 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. при примусовому виконанні виконавчого напису № 272 від 4 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 не повернутої в строк на підставі нотаріально посвідченого договору позики від 29 травня 2019 року в розмірі 50 000 доларів США, прийнято рішення про передачу стягувачу ОСОБА_4 квартири, яка належить боржнику ОСОБА_9 . У постанові приватного виконавця зазначено, що 4 червня 2019 року накладено арешт на майно боржника.

6 червня 2019 року на адресу приватного виконавця надійшла погоджена зі стягувачем заява боржника про передачу нерухомого майна в рахунок погашення боргу у сумі 1 347 741,70 грн.

6 червня 2019 року приватним виконавцем складений акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

6 червня 2019 року приватний виконавець Білецький І.М. направив ОСОБА_9 та ОСОБА_4 для виконання та відома постанову від 6 червня 2019 року, в порядку примусового виконання виконавчого напису №272 від 4 червня 2019 року.

7 червня 2019 року ОСОБА_4 звернувся з заявами до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Глинчак-Кучерепи О.О. про видачу свідоцтва про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу на підставі акту та постанови приватного виконавця Білецького І.М. від 6 червня 2019 року.

7 червня 2019 року приватний нотаріус на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу видала ОСОБА_4 свідоцтво про належність йому на праві власності майна, яке складається з квартири АДРЕСА_1 , та провела відповідну державну реєстрацію.

Набувач визнається добросовісним, якщо у момент вчинення правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна (наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_4 не може бути визнаний судом добросовісним набувачем, оскільки правомірність набуття права власності включає законність і добросовісність такого набуття.

Зазначені висновки суду не спростовані належними доказами.

ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 надано суду докази, які доводять їх право власності на майно, що знаходиться у володінні ОСОБА_4 .

Віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи.

У зв`язку з відсутністю правочину, укладеного між позивачами та відповідачем (володільцем майна); відсутністю судових спорів, предметом розгляду яких є оскарження титулу власника позивачів; підтвердженням права власності позивачів за первісним позовом належними та допустимими доказами; доведенням позивачами вибуття майна із власності поза їх волею; доведенням позивачами недобросовісності (обізнаності) відповідача про незаконність володіння майном; відповідності майна індивідуальним ознакам; судом першої інстанції вірно задоволено позов ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про витребування спірної квартири від ОСОБА_4 та ухвалено рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

ОСОБА_9 рішення не оскаржив і в частині вирішення його вимог рішення не переглядається.

Застосування позовної давності є самостійною підставою для відмови в позові при його підставності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Судом встановлено, що після державної реєстрації права власності (3 червня 2016 року) позивачі вважали себе законними власниками квартири, право яких поновлене на підставі рішення Галицького районного суду. Згодом вони дізналися про наступну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_9 на підставі неіснуючого рішення адміністративного суду. Лист про відсутність рішення Львівського апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_9 , був датований 12 жовтня 2016 року і позивачі 29 березня 2017 року звернулися з позовом. Після ухвалення судом рішення на їх користь (18 червня 2019 року) вони дізналися від державного реєстратора Хміляр Х.А. про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 . На підставі встановленого суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовна давність позивачами не пропущена.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст постанови складено 26 липня 2022 року.

Головуючий

Судді