ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 688/3350/20

Провадження № 22-ц/4820/1103/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїцивільну справу № 686/21169/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана його представником ОСОБА_4 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2022 року (суддя Березюк О.Г.)

Заслухавшидоповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказувала, що за період шлюбу спільно з відповідачем придбано майно, а саме вантажний автомобіль DAF 95 XF 430 реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1998 року випуску, вартістю 176000 грн., та спеціалізований напівпричіп-самоскид BENALU ТF34С-1, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , 1987 року випуску, вартістю 189900 грн, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Зазначає, що вказаними транспортними засобами вона не керує, вони знаходяться у відповідача, ними користується лише він, тому просила суд припинити її право власності на 1/2 частку цих транспортних засобів, визнати право власності на них за відповідачем ОСОБА_3 та стягнути з останнього на її користь 182 500 грн компенсації в рахунок належної їй 1/2 частки у праві спільної сумісної власності.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала заяву про зміну предмета та підстав позову. Обґрунтовуючи заяву, тим що вказаний у первісному позові напівпричіп - самоскид BENALU ТF34С-1, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_4 , 1987 року випуску, вартістю 189 900 грн, 15.05.2017 зданий на металобрухт, тому вона помилково вказала його у первісному позові. Зазначає, що в період шлюбу було придбано також спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз BULTHUIS TATA-02, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , 2003 року випуску вартістю 401500 грн, який також є об`єктом права спільної сумісної власності.

Позивачу стало відомо, що відповідач без її згоди та відома відчужив третій особі вантажний автомобіль DAF 95 XF 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1998 року випуску, вартістю 176000 грн та спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз BULTHUIS TATA-02, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , 2003 року випуску, вартістю 401 500 грн, а тому позивач просила суд відшкодувати на її користь Ѕ вартості вищевказаних транспортних засобів, що становить 288750 грн.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_3 сплатити на користь ОСОБА_1 Ѕ частини вартості вантажного автомобіля DAF 95 XF 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1998 року випуску, в розмірі 88000 грн та Ѕ вартості спеціалізованого напівпричіп-контейнеровоза BULTHUIS TATA-02, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_6 , 2003 року випуску, у розмірі 200 750 грн, а всього 288 750 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2887 грн 50 коп та витрати по оцінці автопричіпу у розмірі 800 грн, всього 3687 грн 50 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується здійснювати компенсацію майна, частина якого придбана за кошти його сестри, а також компенсовувати Ѕ вартості майна, яке позивачкою особисто продане і гроші витрачені на спільний відпочинок. Вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтверджують заперечення відповідача.Вважає, що надані позивачем звіти щодо вартості транспортних засобів є недопустимими доказами у справі, суперечливими, і особа, яка їх виготовляла не є експертом, а тому суд свої висновки не міг обґрунтовувати на підставі недопустимих доказів. Посилається на те, що підроблений підпис у договорі комісії №010724 від 25.07.2018 не доводить той факт, що відчуження майна було приховано відповідачем, а вказує на те, що такі договори усі є фіктивними так як ТОВ «БІМЕР» розташоване у м. Рівне, а їх укладення відбувається у м. Шепетівка, тому за осіб, які до них звертаються вчиняється підробка підписів. В свою чергу, позивач договір комісії №010724 від 25.07.2018 не оспорювала з питань його недійсності і такий спосіб захисту не обирала. Вважає, що позивачем не дотримано вимоги ст. 71 СК України щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суми. Крім того, доводи позивачки про те, що вона не надавала згоди на відчуження автомобілів не підтверджуються матеріалами справи.

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається нате, що рішення суду першої інстанції є правильним, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків, викладених у ньому, обставинам справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.10.1999 між сторонами зареєстровано шлюб.

Згідно з рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 19 грудня 2019 року (справа №688/2749/19), шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8-9).

Під час шлюбу сторони придбали: вантажний автомобіль DAF 95 XF430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_7 , 1998 року випуску, право власності на який зареєстровано було за позивачем30.05.2013, та спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз BULTHUIS ТАТА-02, реєстраційний номер НОМЕР_8 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_9 , 2003 року випуску, право власності на який було зареєстровано за відповідачем 06.05.2017.

Згідно зі звітом про оцінку транспортного засобу №20/07/2 від 20.07.2020, ринкова вартість вантажного автомобіля DAF 95 XF430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_7 , 1998 року випуску, становить 176000 гривень (а.с. 14-18).

Згідно зі звітом про оцінку транспортного засобу №3/02/1 від 03.02.2021, ринкова вартість спеціалізованого напівпричіпу-контейнеровоза BULTHUIS ТАТА-02, реєстраційний номер НОМЕР_8 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_9 , 2003 року випуску, становить 401500 гривень (а.с. 77-81).

25 липня 2018 року без згоди позивача вищевказані транспортні засоби були відчужені.

Так, відповідно до наявного в матеріалах справи договорукомісії №010724 від 25 липня 2018 року, укладеним між ТОВ «БІМЕР» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , остання уповноважила товариство від її імені продати транспортний засіб DAF95 XF430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_7 , 1998 року випуску, за 10 000 гривень.

Згідно висновку експерта, підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Комітент» договору комісії №010724 від 25 липня 2018 року, укладений між ТОВ «БІМЕР» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ймовірно виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 154-157).

Обставини щодо неналежності підпису позивачці у вказаному договорі визнаються відповідачем, що підтверджується доводами, викладеними в апеляційній скарзі (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Також 25.07.2018 було укладено ще один договір комісії №010725 між ТОВ «БІМЕР» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 щодо права продажу спеціалізованого напівпричіпу-контейнеровозу BULTHUIS ТАТА-02, реєстраційний номер НОМЕР_8 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_9 . 2003 року випуску, за 9000 гривень.

В свою чергу, ТОВ «БІМЕР», як суб`єкт господарювання, що здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, в особі ОСОБА_7 на підставі зазначених вище договорів комісії продав вантажний автомобіль DAF 95 XF 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз BULTHUIS ТАТА-02, реєстраційний номер НОМЕР_8 , ОСОБА_5 , про що 25 липня 2018 року було укладено договори купівлі-продажу транспортних засобів №6329/18/010724 та №6329/18/010725 відповідно, та 26.07.2018 здійснено реєстрацію транспортних засобів за ОСОБА_5 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що транспортні засоби: вантажний автомобіль DAF 95 XF430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_7 , 1998 року випуску, право власності на який зареєстровано було за позивачем 30.05.2013, та спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз BULTHUIS ТАТА-02, реєстраційний номер НОМЕР_8 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_9 , 2003 року випуску, були спільною сумісною власністю сторін як придбані в шлюбі, відчужені без згоди позивачки, тому на її користь слід стягнути компенсацію вартості 1/2 частини вартості автомобілів.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення міститься у статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Матеріали справи не містять доказів згоди позивачки на вчинення правочинів щодо відчуження спірних автомобілів.

З огляду на викладене, з врахуванням факту відчуження спірних автомобілів і переходу права власності на них до третьої особи, за відсутності згоди позивача на це відчуження і недоведеності відповідачем факту відчуження його в інтересах сім`ї, позивачці завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, відповідно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, щона користь позивачки підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини автомобілів.

Стаття 71 Сімейного кодексу України (ч.ч.4-5) регулює питання присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності, і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин у даній справі, оскільки автомобілі вибули зі спільної сумісної власності сторін внаслідок їх продажу без згоди позивача. Тому посиланняапелянта на помилковенезастосування судом вказаноїнормиматеріального права є безпідставним.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо продажу спірних транспортних засобів за згодою сторін і самою позивачкою під час перебування у шлюбі, оскільки доказів на підтвердження згоди ОСОБА_1 на відчуження спірних автомобілів справа не містить. Показання допитаних в суді в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вказаних обставин не підтвердили і не спростували.

Суд першої інстанції, відповідно до ст. 89 ЦПК України, дав належну оцінку допустимості, достовірності кожного з представлених сторонами доказів окремо, їх достатності та взаємному зв`язку доказів у сукупності і дійшов правильного висновку про те, що згоди на відчуження транспортних засобів позивач не надавала.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач договір комісії №010724 від 25.07.2018 не оспорювала з питань його недійсності і такий спосіб захисту не обирала. З огляду на те, що частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним.

Крім того, за статтею 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суд має виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Посиланняв апеляційній скарзі на те, що суд не мавбрати до увагизвіти про оцінкутранспортних засобів не ґрунтуються на вимогах ЦПК України, окрім того, заперечуючи обставини щодо вартості рухомого майна, відповідачем не надано жодних належних доказів в порядку ст. 77 ЦПК України щодо спростування наданих позивачем звітів про оцінку транспортних засобів, ні відповідачем, ні його представником в суді першої інстанції не заявлялиськлопотання про призначення судом автотоварознавчоїекспертизитранспортнихзасобів.

З врахуванням того, що відповідач ці письмові докази не спростував, отже у суду не було підстав не брати їх до уваги при встановленні обставин справи.

Дана позиція узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц. провадження № 61-189ск17, згідно якої, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, азводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, до особистоготлумачення норм права й обставинсправи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана його представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 серпня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай