Провадження № 22-ц/801/1162/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2022 рокуСправа № 127/23645/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Рибчинського В. П., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2013 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення з даним позовом позивачка також подала позов до суду про розірвання шлюбу в межах іншого провадження. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах сторонами було придбано та зареєстровано на ім`я відповідача: 25.12.2012 - квартиру під номером АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ), загальною площею 45,7 кв.м; 17.12.2019 автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

З огляду на вказані обставини, які й стали підставою для звернення до суду, позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частки квартири та автомобіля.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила :

-визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя,

-визнати за нею право власності на 1/2 частки зазначених квартири та автомобіля.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2021 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , а саме: квартиру під номером АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ), загальною площею 45,7 кв.м та транспортний засіб марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , закрито; скасовано заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2021 року в частині накладення арешту на транспортний засіб марки (моделі) «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ; у задоволенні заяви представника відповідача про затвердження мирової угоди, укладеної 17.01.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено. /а. с. 87-89/.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 24,5 кв.м, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв.м, житловою площею 24,5 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1882,38 грн (одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні тридцять вісім копійок) за подання позову та 227,00 грн (двісті двадцять сім гривень) за подання заяви про забезпечення позову, витрати, пов`язані із розглядом справи: 350,00 грн (триста п`ятдесят гривень) - витрати на послуги з оцінки майна; а також 1000,00 (одна тисяча гривень) витрат на правничу допомогу.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 1882,38 грн (одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні тридцять вісім копійок) судового збору за подання позову та 227,00 грн (двісті двадцять сім гривень) за подання заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, зазначивши суму для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 8932 грн. В решті рішення залишити без змін. Також просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу за апеляційну скаргу в розмірі 800 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки в рішенні не спростовано обсяг наданих адвокатом послуг, які погодили сторони, підтверджені процесуальними документами у справі та витраченим часом у судових засіданнях.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Куций Р. А. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Захисник відповідача адвокат Шикунова А. О. просила відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення матеріально-правових вимог в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі вставнолено наступні обставини.

19 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 2459 (а.с. 14).

У шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 12 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 15).

За даними ЄДРСР рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 жовтня 2021 року у справі № 127/22939/21 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 вересня 2013 року у Відділі ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницької області, за актовим записом № 2459.

Згідно Свідоцтва на право власності на нерухоме майно №50842581 від 25 грудня 2005 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 50843131 від 25 грудня 2005 року квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 45,7 кв.м, належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 19, 21-22).

Крім того, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про державну реєстрацію іпотеки та про обтяження (заборони) щодо цієї квартири в Реєстрах відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно, а саме квартира, загальною площею 45,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , було придбано під час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказана обставина визнається сторонами. Відповідач позов визнав. Визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить чинному законодавству, зважаючи на положення ст. 319 ЦК України, та таке визнання не порушує права, свободи чи інтересів інших осіб, іншого судом не встановлено, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції при розподілі витрат на правничу допомогу було дотримано вимоги процесуального права, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шо статті 137 ЦПК України).

У такому випадку суд, керуючись п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Колегія суддів враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як слідує з матеріалів цієї справи позивач в підтвердження витрат на правничу допомогу надав ордер серії ВН № 008543 на надання правової допомоги від 05 вересня 2021 року, копію угоди з адвокатом на правничу допомогу від 02 вересня 2021 року укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Куцим Р. А., розрахунок про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката по справі № 127/23645/21, квитанцію до прибуткового касового ордера № 01 від 27 квітня 2022 року про оплату ОСОБА_6 гонорару у розмірі 8932,00 грн за надання правничої допомоги по справі № 127/23645/21 (а. с. 98, 103-105).

При цьому, у п. 4.1 угоди з адвокатом на правничу допомогу від 02 вересня 2021, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Куцим Р. А., сторони погодили, що за послуги надані адвокатом, згідно даної угоди, замовник сплачує виконавцю винагороду визначеному у розрахунку погодженому між сторонами в розмірі 40 відсотків від мінімальної заробітної плати за годину роботи адвоката.

Відповідно до розрахунку про надані послуги на професійну правничу допомогу адвоката по справі №127/23645/21 адвокатом надано наступні послуги:

-дослідження доказів наданих клієнтом, обставинами набуття, режим спільного майна, законодавством та судовою практикою, які регулюють спір 2 год;

-складання та подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову через систему електронний суд, направлення копій відповідачу цінним листом з описом 4 год;

-вивчення мирової угоди від 17 лютого 2022 року, складання та подання заяви щодо відмови в затвердженні вказаної мирової угоди 1 год;

-складання та подання заяви про зменшення позовних вимог та клопотання про скасування заходів забезпечення позову на автомобіль 1 год;

-участь у судовому засіданні Вінницького міського суду 1 год.

Судом першої інстанції правомірно враховано письмові заперечення відповідача щодо стягнення з нього на користь позивача витрат на правничу допомогу (а. с. 115), а також на те, що відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, оцінюючи розмір витрат позивача на правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову, а також з огляду на розумну необхідність витрат на правничу допомогу для цієї конкретної справи, суд обґрунтовано вважав неспівмірним та завищеним розмір витрат позивача на оплату правничої допомоги по справі у розмірі 8932,00 грн з урахуванням конкретних обставин справи, фінансового стану сторін, тому дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а в стягненні решти суми витрат на правничу допомогу відмовив.

Отже, враховуючи незначну складність справи та виконані роботи, зменшення позивачем позовних вимог (а. с. 71), а відтак і обсяг виконаних робіт, та як наслідок подання клопотання про скасування забезпечення позову (а. с. 74-75), принципи співмірності та розумності судових витрат, Вінницький апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який поніс позивач, та стягнути з відповідача на користь позивача 1000 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме принципу розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 травня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

В. В. Оніщук

Повний текст постанови складено 18 серпня 2022 року.