Провадження № 2/752/552/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши у місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування,

в с т а н о в и в:

04.11.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

10.06.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., після усунення недоліків, постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

21.10.2021 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами зазначено, що вони є власниками 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з трьох ізольованих житлових кімнат площею 17,3 кв.м., 12,3 кв.м., 12,2 кв.м. Власниками 2/3 частин цієї ж квартири є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Зазначена квартира належить на праві приватної власності сторонам у справі на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 11.01.1998 року Державною адміністрацією Московського району.

Позивачка до вступу у шлюб проживала у зазначеній квартирі та займала кімнату площею 17,3 кв.м. Наразі бажають повернутися до своєї квартири, однак відповідачі у справі перешкоджають у реалізації цього права.

Просили усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом їх вселення до зазначеної квартири; встановити порядок користування житловим приміщенням та виділити їм у користування кімнату площею 17,3 кв.м., жилові кімнати площею 12,3 кв.м., 12,2 кв.м. залишити у користуванні відповідачів, приміщення кухні площею 8,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,2 кв.м., коридору площею 13,5 кв.м., кладовки площею 0,7 кв.м. залишити у загальному користуванні; стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати.

30.11.2020 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача ОСОБА_4 , відповідно до змісту якого останній заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

У судовому засіданні 22.03.2022 року сторони відсутні.

Будучи присутніми у судовому засіданні 25.10.2021 року, позивачі підтримали заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Врахувавши думку позивачів, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з трьох ізольованих житлових кімнат площею 17,3 кв.м., 12,3 кв.м., 12,2 кв.м. Власниками 2/3 частин цієї ж квартири є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Зазначена квартира належить на праві приватної власності сторонам у справі на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане 11.01.1998 року Державною адміністрацією Московського району.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що до вступу у шлюб проживала у зазначеній квартирі та займала кімнату площею 17,3 кв.м. Наразі позивачі бажають повернутися до своєї квартири, однак відповідачі у справі перешкоджають у реалізації цього права.

Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, суд виділяє у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15 та постанові Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 405/3475/15-ц.

В справі, що розглядається мають місце перешкоди позивачам з боку відповідачів у користуванні житловим приміщенням. Зазначена обставина визнана відповідачем, який надіслав до суду відзив, а також відображена у листуванні між сторонами щодо досудового варіанту вирішення спору.

З огляду на що, вимога про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до зазначеної квартири, підлягає задоволенню судом.

Однак, разом з тим, у зазначеній квартирі неможливо виділити у користування кожному зі співвласників у натурі частини спірного нерухомого майна, розмір яких був би співмірним розміру частки у праві власності на спільне майно, без порушення їх прав, а тому вимога про встановлення порядку користування житловим приміщенням у запропонованому позивачами варіанті, а саме: виділити їм у користування кімнату площею 17,3 кв.м., жилові кімнати площею 12,3 кв.м., 12,2 кв.м. залишити у користуванні відповідачів, приміщення кухні площею 8,3 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,2 кв.м., коридору площею 13,5 кв.м., кладовки площею 0,7 кв.м. залишити у загальному користуванні, не підлягають задоволенню судом.

Посилання заявників на те, що рішення суду про визначення порядку користування спірною квартирою не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, а тому виділення у користування позивачів кімнати площею 17,3 кв.м. не призведе до порушення прав відповідачів, не заслуговують на увагу суду, оскільки буде порушено порядок збереженням обсягу загальної житлової площі відповідно до вимог державних будівельних норм України В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», якими визначено, що площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв. м, в інших квартирах - не менше 17 кв. м, мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв. м, на дві - 14 кв. м.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування, підлягають частковому задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивачів підлягає Ѕ частина від сплаченого судового збору, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 768, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування, задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, місце проживання - АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, місце проживання - АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання - АДРЕСА_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк