ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1020/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/3260/21 Категорія: 310020000 Романова О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В.

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ТОВ «АІА Фінанс Груп»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Циб С.В.

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Циба Сергія Вікторовича на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2022 року, постановлене під головуванням судді Романової О.Г. 20.04.2022 року, у справі за позовом ТОВ «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

08.11.2021 року ТОВ «АІА Фінанс Груп» звернулось в суд із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазнається, що 24 листопада 2018 року між ТОВ «АІА Фінанс груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту

№ 1796988. Вказаний договір сторонами було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, відповідно до умов якого ТОВ «АІА Фінанс Груп» надало відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування позикою, передбаченими кредитним договором, а відповідач зобов?язався вчасно повернути суму кредиту, а також інші суми згідно з укладеним договором.

Крім цього, відповідач ОСОБА_1 скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом згідно до розділу IV Оферти «Угода про відтермінування повернення кредиту» і неодноразово відтерміновувався строк повернення кредиту до 07 лютого 2019 року шляхом оплати комісії.

На виконання умов договору позивач свої зобов?язання виконав належним чином, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти 24 листопада 2018 року. Проте, ОСОБА_1 свої зобов?язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 27 жовтня 2021 року у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 97707,28 грн., яка складається із наступного: - 6000,00 грн. сума кредиту згідно заявки; - 1899,00 грн. проценти згідно заявки; - 88830,00 грн. проценти згідно п. 2.11 договору; - 978,28 грн. інфляційні втрати.

У зв`язку з вище викладеним, та посилаючись на приписи законодавства, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 97707,28 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн. та понесені судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 9885,36 грн.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2022 року позовні вимоги ТОВ «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп», адреса: вул. Михайлівська, 15/1 Б, м. Київ, , заборгованість за договором про надання кредиту № 1796988 від 24 листопада 2018 року у розмірі 97707,28 (дев`яносто сім тисяч сімсот сім гривень 28 копійок) гривень, сплачену суму судового збору у розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) гривень та понесені судові витрати, пов`язані із надання правової допомоги у розмірі 9885,36 (дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять гривень 36 копійок), а всього 109862,64 (сто дев`ять тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 64 копійки) гривні.

Не погоджуючись із заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 року, ОСОБА_1 через свого представника подав до суду заяву про перегляд вище вказаного рішення.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 червня 2022 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Циба С.В. про перегляд заочного рішення у справі за позовом ТОВ «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24.04.2022 року ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Циб С.В., оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що право кредитодавця нараховувати, передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, а тому дійшов до помилкового висновку стосовно стягнення із скаржника процентів за кредитом у розмірі 88 830 грн.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що положення пункту 2.11 Розділу III Умов договору не можуть бути підставою для нарахування процентів річних за порушення грошового зобов?язання згідно ст. 625 ЦК України, оскільки встановлюють інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Зокрема, скаржник вважає, що позивачем, та у подальшому судом, безпідставно зараховано всі зазначені платежі, як сплату комісії за відтермінування строку повернення кредиту, а не суми зараховані на сплату боргу. Ні позовна заява, ні заочне рішення суду не містять доказів та аргументів щодо віднесення цих сум до сплачених комісій за відтермінування строку повернення кредиту. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях і поясненнях однієї зі сторін.

Так, позивачем не доведено, що скаржник укладав угоду з позивачем про відтермінування повернення кредиту, не надано доказів входу скаржника в ІТС суб`єкта електронної комерції.

З ідентифікацією особи за допомогою електронного підпису для здійснення подання відповідної заявки та укладення угоди, не надані інші докази, які б свідчили про укладення додаткової угоди, не надані первинні бухгалтерські документи, з яких можна визначити призначення вищевказаних платежів.

Таким чином, скаржник вважає, що вказані обставини справи свідчать про відсутність укладення будь-яких угод, що змінюють строк кредитування, а дійсна дата повернення скаржником кредиту за договором 24.12.2018 рік.

Щодо інфляційний витрат, то апеляційна скарга обґрунтовується тим, що ні позовна заява, ні заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 року не містить інформації про те, яким чином розрахована дана сума, за який саме строк, та яка база використовувалась для розрахунку.

Таким чином, відсутні належні та достатні докази, які б свідчили про наявність у скаржника заборгованості з інфляційних втрат у розмірі 978,28 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Циб С.В. просить скасувати заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.04.2022 року у справі № 695/3260/21 та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІФ Фінанс Груп» заборгованість за кредитним договором № 1796988 від 24.11.2018 року в загальному розмірі 4 209 грн., з яких: 4110 грн. - сума кредиту, 99 грн. - проценти за користування кредитом, а також сплачену суму судового збору у розмірі 97 грн. 37 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ТОВ «АІА Фінанс Груп» судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 3405 грн. та витрат на правничу допомогу.

18.07.2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ТОВ «АІА Фінанс Груп» - адвоката Литвинець С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві зазначається, що позивачем належним чином та у відповідності до правової позиції Верховного Суду, на яку посилається відповідач, нараховано, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України проценти в період прострочення.

Зазначається, що вказаною правовою позицією Верховний Суд чітко розділив норми застосування щодо нарахування процентів: в період строкового договору (належного) користування кредитом на підставі ст. 1050 ЦК України, в період поза строкового (неналежного) користування кредитом на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У відзиві представники позивача посилається на п. 2.11 договору, яким встановлено, що, починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом, процента ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування».

Представник позивача у відзиві зазначає, що згідно п. 7.1. договору, укладений сторонами договір діє протягом 10 років. Згідно п. 7.4 договору у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору сторони не звільняються від обов`язку виконання зобов`язань, що виникли під час його дії.

Строк кредитування за договором з урахуванням здійснених відповідачем відтермінувань діє до 13.02.2019 року.

Таким чином, позивачем нараховані проценти за період строкового користування кредитом з 24.11.2018 року по 24.12.2018 рік (30 днів) згідно ст. 1050 ЦК України у розмірі, визначеному у заявці відповідача (що є невід`ємною частиною договору) згідно п. 2.8 договору, а за період прострочення з 14.02.2019 року по 27.10.2021 рік включно (987 днів) згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, в розмірі, визначеному п. 2.11 договору.

Представник позивача у відзиві зазначає, що відповідач ОСОБА_1 посилається на правову позицію Верховного Суду, яка не підлягає врахуванню, з огляду на оновлену правову позицію Верховного Суду з питань застосування цієї ж норми (ст. 625 ЦК України).

Водночас, відповідач ОСОБА_1 не згадує інші постанови Верховного Суду, в яких мотивовані відступлення від правової позиції у справі № 922/3578/18, викладені пізніше.

Так, способи визначення плати за користування позикою у твердій сумі та у процентному відношенні є еквівалентними ( взаємозамінними). Тому визначення плати за користування позикою у твердій сумі є правомірним.

У відзиві зазначається, що отримані від відповідача платежі в рахунок відтермінування строку повернення кредиту за договором враховані позивачем належним чином. Відповідач в апеляційній скарзі заявляє, що в матеріалах справи відсутні докази перерахування зі сторони відповідача на рахунок позивача сум комісії за відтермінування строку повернення кредиту (п.2 апеляційної скарги).

Водночас, факт перерахування вказаних коштів відповідач не заперечує, лише стверджує, що сплачував їх з іншим призначенням, ніж визначено позивачем (п. 3 апеляційної скарги) та робить перерахунок суми боргу з урахуванням своїх посилань. При цьому, доказів перерахування платежів з вказаним відповідачем призначенням до апеляційної скарги не додається. Так само відповідних доказів відповідачем не подано на стадії розгляду справи судом першої інстанції.

У відзиві представник ТОВ «АІА Фінанс Груп» просить апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11885,36 грн.

01 серпня 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Циба С.В. надійшли додаткові пояснення.

У поясненнях зазначається, що жодних висновків про відступлення від правової позиції у справі № 922/3578/18 постанова Великої палати Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 149/1499/18 не містить, та взагалі не містить висновків щодо застосування ст. 625 ЦК України.

При цьому, зазначається, що суд дійшов правильного висновку стосовно того, що ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки стосується відповідальності за порушення грошового зобов`язання, однак спірний пункт договору стосується прострочення поставки продукції, що є не грошовим зобов`язанням.

Постанова Верховного Суду від 03.12.2021 року у справі № 910/14180/18 містить висновки про відступлення від правових висновків щодо застосування статтей 536 ЦК України, ч. 3 ст. 693 ЦК України, а порядок застосування ст. 625 ЦК України взагалі не був предметом судового розгляду.

Отже, висновки Верховного Суду щодо порядку застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, викладені у справі № 922/3578/18 чинні, та відсутні більш пізні висновки Верховного Суду щодо відступлення від висновків у справі № 922/3578/18 щодо порядку застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Представник відповідача зазначає, що представник позивача не надав суду апеляційної інстанції доказів неможливості подання реєстру платежів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому надані ним вказані документи не повинні прийматися апеляційним судом, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України.

Більш того, реєстр платежів, який позивач просить долучити до матеріалів справи не є належним доказом, оскільки не може підтвердити призначення операцій з переказу коштів.

03.08 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представник ТОВ «АІА Фінанс Груп» - адвоката Литвинець С.А. надійшло заперечення на додаткові пояснення відповідача від 30.07.2022 року.

У додаткових поясненнях зазначається, що відповідач вдається до маніпуляцій в частині змісту судових рішень Верховного Суду, в яких висловлені правові позиції, на які посилаються сторони у справі.

Ні апеляційна скарга відповідача, ні його додаткові пояснення не містять аргументованих заперечень які б спростовували позовні вимоги.

Витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню у відповідності до поданих позивачем доказів.

При цьому, представник позивача у запереченні на додаткові пояснення відповідача зазначає, що відповідачем не заявлено жодного контр розрахунку суми нарахованих позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат, а також не вказано в чому полягає невірність розрахунку позивача, не заявлено експертизи, тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, прийшовши до висновку, що відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 6000 грн., свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 27.10.2021 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 97707,28 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 24 листопада 2018 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання кредиту № 1796988.

Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти), що опублікована на веб-сайті credit.365ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 12 листопада 2018 року та заявки на отримання кредиту відповідача ОСОБА_1 № 1796988 від 24 листопада 2018 року на обраних відповідачем умовах, які акцептовані відповідачем 24 листопада 2018 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Безпосередньо дії відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі відображені в Реєстрі (Log File) дій клієнта та ТОВ « АІА Фінанс Груп» щодо укладення зазначеного договору (а.с. 21).

Умови договору містяться в розділі ІІІ оферти.

Так, згідно з п. 1.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов?язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника.

Відповідно до п. 2.1. договору договір укладається за кожною окремою погодженою заявкою позичальника на строк кредиту, визначений в такій заявці.

Згідно з п. 2.2. договору сума кредиту та строк повернення кредиту в межах, визначених договором зазначається в заявці позичальника, що формується позичальником у власному особистому кабінеті на підставі умов договору.

У відповідності до п. 2.6. договору датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту.

Пунктом 2.8 договору передбачено, що ціна кредиту за договором (плата за користування кредитом) залежить від строку користування кредитом і суми кредиту та обчислюється у відсотках від суми кредиту.

Згідно з п. 2.10. договору позичальник зобов?язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом за кредитом, визначені згідно п. 2.8 договору, в останній день строку користування кредитом. Періодичних платежів за договором не передбачено.

Як вбачається із з п. 2.11. договору процентна ставка за договором є змінною. Починаючи з другого дня, за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується наступним чином: процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов?язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування.

Відповідно до п. 3.3.3. договору позичальник має право укласти з кредитодавцем угоду про відтермінування повернення кредиту згідно умов даної оферти.

Згідно з п. 5.2. договору сторони договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов?язаннями сторін, що виникають з умов договору, в тому числі, щодо сплати неустойки, процентів та відшкодування збитків становить 5 років.

Відповідно п. 7.4. договору у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору сторони не звільняються від обов?язку виконання зобов?язань, що виникли під час його дії.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно даних довідки № 177/10 від 08 жовтня 2021 року 24 листопада 2018 року на рахунок відповідача, згідно з договором кредиту № 1796988 від 24 листопада 2018 року, зараховано грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. (а. с. 23).

Отже, позивачем, як кредитодавцем, належним чином виконано зобов?язання за договором про надання кредиту № 1796988 від 24 листопада 2018 року надано відповідачу грошові кошти у розмірі 6000,00 грн.

Відповідачем, у вказаний в кредитному договорі термін грошові кошти, не повернуто, проценти не сплачено, однак 23 грудня 2018 року, 22 січня 2019 року, 30 січня 2019 року,

07 лютого 2019 року відповідачем були сплачені грошові суми для відтермінування строку повернення кредиту.

Кінцева дата повернення відповідачем кредиту за договором - 13 лютого 2019 року.

Крім цього, з метою досудового врегулювання спору 01 вересня 2021 року позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_1 вимогу щодо виконання зобов?язань за договором (а. с. 27 - 28).

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди - ст. 638 ЦК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до положень статтей 526 та 530 ЦК України визначено, що зобов?язання повинні виконуватися належним чином та у встановленні строки згідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованою договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливостями договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме на такий договір вказує банк.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно до частин 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

ТОВ «АІА Фінанс Груп», пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками у відповідності до п. 2.11 договору.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Однак, в порушення умов договору та вимог вищевказаного законодавства, ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти, та погодившись на умови такого отримання допустив виникнення заборгованості, яка станом на 27.10.2021 року становить 97707,28 грн. Зокрема, вказана сума нарахована, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сума кредиту згідно заявки становить 6 000 грн., а проценти 1899 грн.

Пунктом 2.11. кредитного договору передбачено, що, починаючи з другого за останнім днем строку користування кредитом, процентна ставка за користуванням кредиту нараховується щоденно і становить 1,5 % від суми кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов?язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування. Як наслідок, сума нарахованих процентів становить 88 830 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України сторонами договору було обумовлено розмір процентної ставки, який застосовується у разі прострочення виконання зобов?язань. А саме визначено, що, починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом, процентна ставка нараховується щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування до моменту фактичного його повернення.

Таким чином інфляційні витрати становлять 978, 28 грн.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що проценти, які стягуються за прострочення виконання грошового зобов?язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов?язання та банк ( в даному випадку ТОВ « АІА Фінанс Груп» має право на їх нарахування за умови прострочення виконання грошового зобов?язання.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що в матеріалах справи наявна вимога щодо виконання зобов`язань за договором від 24.11.2018 року № 1796988 (а. с. 27).

При цьому, дані, які містяться у витягу з реєстру надісланих смс-повідомлень клієнту ОСОБА_1 , зокрема, і з приводу продовження кредиту, відповідачем будь-якими належними та допустимими доказами не спростовано.

Щодо посилань представника відповідача на те, що відтермінування повернення кредиту проводилося без згоди позичальника, то угода про відтермінування повернення кредиту є окремим розділом пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту і є невід`ємною частиною договору, а ОСОБА_1 , підписавши заявку № 1796988 погодився на умови, обрані ним згідно пропозиції та просив надати кредит (а. с. 17).

Представник відповідача зазначає, що позикодавець ТОВ «АІА Фінанс Груп» має право на стягнення нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 24.12.2018 року.

Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору проценти нараховуються на суму кредиту на весь строк користування кредитом, користування яким неодноразово продовжувалося.

Таким чином, наведені представником відповідача доводи не спростовують факт укладення 24.11.2018 року між позивачем та відповідачем на умовах пропозиції (оферти) укладення договору кредиту договору про надання кредиту № 1796988, умови якого ОСОБА_1 порушено.

За таких обставин, суд вважає, що заборгованість нарахована відповідно до умов договору та норм діючого законодавства.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі.

Твердження скаржника стосовно сплати грошових коштів на погашення самої заборгованості, а не на продовження строку повернення кредиту не знаходять свого відображення у відповідності до матеріалів справи, оскільки доказів перерахування платежів з вказаним відповідачем призначенням до апеляційної скарги не додається, як і не було надано відповідних доказів відповідачем до суду першої інстанції.

Вище зазначені твердження скаржника спростовуються витягом з реєстру надісланих смс-повідомлення клієнту ОСОБА_1 зокрема, і з приводу продовження кредиту.

Таким чином, відповідач, реалізуючи своє право на відтермінування строку повернення кредиту за договором сплачував платежі в розмірі та з призначенням, передбаченими договором.

Враховуючи, що позичальником було порушено умови укладеного між сторонами кредитного договору, то права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В частині вирішення питання розподілу судових витрат, судове рішення також є правильним, відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України та принципу пропорційності розподілу при повному задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, вирішуючи спір в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог «АІА Фінанс Груп», тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Циба Сергія Вікторовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 квітня 2022 року у справі за позовом ТОВ «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков