Справа №442/2043/22
Провадження №2/442/705/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

25 серпня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судових засідань Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дрогобичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 442/2043/22за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування - відділ - служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_3 ,

встановив:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 27.08.2013 по 11.12.2019 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, за час якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 24.02.2022 діти проживають разом із ним та знаходяться на його утриманні. У зв`язку з Російською агресією він з дітьми переїхав з АДРЕСА_1 . Де знаходиться мати дітей йому не відомо. Відомо лише те, що відповідачка після розірвання шлюбу з ним уклала шлюб з іншим чоловіком, змінила прізвище, останнє відоме її місце проживання було в смт. Черкаське Донецької області. Вважає, що проживання дітей разом із ним цілком відповідає їх інтересам. Разом з тим, зазначає, що ніколи не чинив та не чинитиме перешкод відповідачці у спілкуванні з дітьми.

28.04.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків, які останнім усунуто в строк, визначений в ухвалі.

Ухвалою від 03.05.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Призначено підготовче судове засідання на 01.06.2022.

01.06.2022 підготовче судове засіданні відкладено на 30.06.2022, у зв`язку з неявкою відповідача.

Ухвалою від 30.06.2022 у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 25.08.2022.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові. Крім того, вказав, що з приводу визначення місця проживання дітей не звертався до Органу опіки та піклування. Вказав, що з нього стягуються на користь відповідачки аліменти на дітей, з відповідачкою не врегульовував питання щодо визначення місця проживання дітей та в подальшому визнав, що спір з даного приводу між ними відсутній.

Представник третьої особи пояснив, що сторони не зверталися до Органу опіки та піклування з приводу досудового врегулювання спору. Щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком вказав, що дитина досягла чотирнадцятирічного віку, а тому сама вправі визначати з ким їй проживати (батьком чи матір`ю). З приводу визначення місця проживання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказав, що на його думку, спір між позивачем та відповідачкою відсутній.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, не повідомивши причини неявки, про розгляд справи була належним чином повідомлена, шляхом оголошення про слухання справи на офіційному сайті судової влади, заяви про розгляд справи у її відсутності не надходило, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 27.08.2013 по 11.12.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі (а/с11).

За час шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 ), та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 ).

Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу ОСОБА_6 уклала шлюб з іншим чоловіком та змінила прізвище.

Згідно Акту № 12 від 30.03.2022, складеного Черкаською селищною радою діти з 24.02.2022 мешкають з батьком та зареєстровані за йог адресою реєстрації. Місце знаходження матері не відоме (а/с 9,10).

Відповідно до довідок від 13.04.2022 № 1302-, № 1302- та № 1302- ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 22.04.2022 представниками відділу - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за результатами обстеження встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з батьком ОСОБА_1 . Батько приділяє належну увагу вихованню та догляду за дітьми. Батьки дітей розлучені, мати дітей не проживає разом із ними та не бере участі у вихованні дітей. Місце проживання її невідоме (а/с 15).

У разі наявності спору між матір`ю і батьком дитини, щодо місця проживання дитини, то такий спір вирішується органом опіки та піклування або судом. Той з батьків, який бажає визначити місце проживання дитини може обирати куди звертатися: в службу у справах дітей чи до суду.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним.

Щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Згідно ч.3 цієї статті той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Судом встановлено, що син позивача ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на даний час досяг чотирнадцятирічного віку.

А тому, приводу визначення місця проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем суд приходить до висновку про відмову в цій частині позову, оскільки дитина досягла чотирнадцятирічного віку та має право самостійно визначати з ким із батьків буде проживати.

Щодо позовних вимог в частині визначення встановлення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини та не заявлення вимоги щодо вирішення такого, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особисту прихильність дитини до кожного з них; вік дитини, стан її здоров`я; особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При цьому, у такому випадку відсутні підстави для участі у справі органу опіки та піклування і суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Із встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема, пояснень позивача та представника віділу - служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Якима І.С. у судовому засіданні вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання обох дітей. Матеріали справи також не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пред`явивши даний позов, позивач будь-яких доказів того, що між ним та відповідачкою є спір з приводу того з ким із них будуть проживати їх діти не надав. В судовому засіданні позивач визнав факт відсутності спору.

Отже, між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їх дітей, зокрема, малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4,12, 76, 81, 89, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.141, 142, 157, 160, 161 СК України, суд

ухвалив:

в позовівідмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Нагірна О.Б.