Справа № 495/2616/20
№ провадження 2/495/497/2022
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
16 серпня 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря - Мельник Ю.В.,
Справа № 495/2616/20,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород - Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом,
Стислий виклад позиції позивача
Позивач ОСОБА_1 08.05.2020 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом, просить суд усунути відповідачів від права на спадкування спадщини за законом.
Так, свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Спадкоємцями першої черги після нього є позивач, їх спільний син - ОСОБА_2 , син від першого шлюбу - відповідач по справі ОСОБА_2 та матір померлого ОСОБА_3 . Позивач вважає, що мати спадкодавця та його син від першого шлюбу не мають права на спадкування спадщини після смерті ОСОБА_4 , адже ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.
Так, вказує, що ОСОБА_4 з жовтня 2013 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з онкологічним захворюванням перебував у безпорадному стані та потребував допомоги та підтримки рідних йому людей.
Однак, таку допомогу і підтримку йому надавала лише його дружина - ОСОБА_1 , яка знаходила гроші на лікування чоловіка, піклувалась про нього, супроводжувала у медичних закладах України, Ізраїлю, Туреччини.
В свою чергу, стверджує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ухилялися від надання допомоги ОСОБА_4 та проявили свою зацікавленість до останнього вже після його смерті, на стадії прийняття спадщини.
Відповідачі у період прогресування хвороби ОСОБА_4 мали можливість надавати допомогу, але проявляли повну байдужість до хвороби ОСОБА_4 , не цікавились його самопочуттям, ухилялися від його відвідування в медичних закладах, надання допомоги/матеріально/фізичної/ у період, коли він цього потребував.
Позивач зауважує, що ОСОБА_2 , не допомагаючи батькові ані фізично, ані матеріально, за час хвороби батька, в період 2016-2017 рр. придбав для особистого користування 2 автомобілі, що є підтвердженням того, що окрім можливості надавати фізичну допомогу він був спроможній у наданні фінансової підтримки батьку, однак ухилявся від її надання.
Мати ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , будучи пенсіонеркою та ніде не працюючи, мала можливість фізично допомагати сину, супроводжувати його до медичних закладів, піклуватися про нього під час проходження лікування, підтримувати його морально.
Однак, остання, як і його старший син - ОСОБА_2 , навіть не цікавилися його самопочуттям, не те,щоб надавати хоч якусь елементарну допомогу у період, коли він перебував у безпорадному стані та був прикутий до ліжка.
В листопаді 2013 року, у зв`язку з критичним погіршенням стану здоров`я, за рекомендацією лікарів, ОСОБА_4 , із дружиною були вимушені полетіти до Ізраїлю для проходження дорогого курсу лікування в Медичному центрі Соураскі Тель Авів.
Під час проходження лікування, ОСОБА_4 потребував постійної сторонньої допомоги, адже часто втрачав свідомість, був лежачий та не міг самостійно реалізовувати свої людські побутові потреби.
Таку допомогу йому надавала тільки його дружина - ОСОБА_1 , яка окрім того, займалась їх бізнесом та вихованням малолітньої дитини.
Після проходження курсу лікування в Медичному центрі Соураскі Тель Авів, стан здоров`я ОСОБА_4 дещо покращився, однак все ще самостійно він не пересувався, про нього потрібно було піклуватися, що і робила його дружина.
Під час періодичного знаходження на стаціонарному лікування в Одеській обласній клінічній лікарні, його старший син та мати достеменно знаючи про його перебування на стаціонарному лікуванні в лікарні та потребу в їх допомозі, маючи змогу її надавати, уникали та не надавали ані фізичної, ані матеріальної допомоги.
В подальшому після незначної ремісії, стан ОСОБА_4 різко погіршився. ОСОБА_4 знову змушений був пройти курс лікування в Медичному центрі Соураскі Тель Авів в Ізраїлі, де у вересні 2017 року йому поставили діагноз: «Гострий мієлолейкоз».
Також, у вказаному Медичному центрі ОСОБА_4 було проведено курс хіміотерапії, яка не дала значних результатів.
З 25.12.2017 року ОСОБА_4 проходив лікування в Медичному центрі Анадолу в м. Стамбул в Туреччині, де йому знов було проведено хіміотерапію, а також дві трансплантації кісткового мозку.
Зокрема, перша - 04.01.2018 року /результату не дала/, та другий - 28.02.2018 року.
У цей період, ОСОБА_4 як ніколи потребував допомоги та підтримки близьких людей, однак мати та старший син проявляли повну байдужість до ОСОБА_4
16.03.2018 року стан ОСОБА_4 різко погіршився, та о 06-00 год в Медичному центрі Анадолу була зафіксована його смерть.
На таке складне та довготривале лікування ОСОБА_4 було витрачено більше 910 000 дол. США. Позивач зазначає, що таких грошей в сім`ї ОСОБА_4 не було, адже їх бізнес приносив збитки, жодної допомоги від родичів не находило, а тому для врятування життя ОСОБА_4 вона вимушена була брати у позику /борг/ у знайомих сім`ї.
Навіть після смерті ОСОБА_4 , відповідачі жодної допомоги їй у транспортуванні померлого із Туречинни в Україну і його похованні, не надали.
Усіма питання щодо організації та оплати бальзамування, перевезення, поховання померлого вона займалась самостійно.
Ухилення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував полягає у їх бездіяльності, спрямованій на уникнення обов`язку забезпечити догляд ОСОБА_4 у період хвороби, надання йому матеріальної допомоги на лікування.
Враховуючи їх обізнаність про стан здоров`я ОСОБА_4 та про необхідність їх допомоги, які є найближчими родичами наряду з дружиною та молодшим сином, та існування прямого обов`язку брати участь у витратах батьків /дітей, які є непрацездатними та потребують допомоги, передбаченого нормами СК України, їх дії характеризуються умисною формою вини.
Враховуючи підстави, за яких осіб може бути усунено від спадкування, визначені у ч.5 ст.1224 ЦК України, вона і звернулась до суду з даним позовом.
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі
08 травня 2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена справа надійшла до провадження судді Шевчук Ю.В.
12 травня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду, суддя Шевчук Ю.В., заявлений самовідвід від розгляду вказаної справи. /т.1, а.с. 232-233/
12 травня 2020 року відповідно до розпорядження № 148, здійснений повторний розподіл справи. /т.1 а.с. 234/
12 травня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, вказана справа надійшла до провадження судді Прийомової О.Ю. /т.1 а.с. 235/
15 травня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду вказана справа прийнята до провадження судді та призначений підготовчий розгляд справи. /т.1 а.с. 236/
07 червня 2021 року ухвалою суду задоволено лопотання представника позивача про витребування доказів по справі. /а.с. 48-49 т.3/
22 липня 2021 року Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків. /т.3 а.с. 59-60/
22 липня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та призначений її розгляд по сутті справи. /а.с. 61 т. 3/
Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причина неявки суду невідома.
Суд розглядає справа за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.
Зі згоди представника позивача, про що свідчить заява представника, суд ухвалою від 16 серпня 2022 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.
При цьому, причиною смерті згідно свідоцтва про смерть зазначено гострий мієлоїдний лейкоз.
Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 мав тяжку хворобу.
Датою первинного звернення його до лікаря був жовтень 2013 року.
У зв`язку з критичною ситуацією, ОСОБА_4 також проходив курс обстеження та лікування в Медичному центрі Соураскі Тель Авів держави Ізраїль.
Після деякої стабілізації стану пацієнта, та за його бажанням проходити лікування в державі його проживання, був виписаний, з рекомендаціями постійного зв`язку з клінікою та прийманні ліків на постійній основі /т.1 а.с.16-20/.
У 2016 році під час проходження періодичного стаціонарного курсу лікування в Одеській обласній клінічній лікарні, ОСОБА_4 встановлено діагноз: апластична анемія, тяжка форма. Стан після комбінованої імуносупресивної терапії. Часткова ремісія. Тромбоцитопенія легкого ступеню тяжкості геморрагічного сидрому. /т.1 а.с.21/
Обстеження та лікування ОСОБА_4 проходило, починаючи з 2013 року на постійній основі. /т.1 а.с.22-63/.
У вересні 2017 року, ОСОБА_4 знов був вимушений звернутися до відділення гематології держави Ізраїль при медичному факультеті ім. Саклер Тель-Авівського Університету, з тривалістю госпіталізації 36 днів, з діагнозом: гострий мієлолейкоз, апластична анемія. Біопсія кісткового мозку продемонструвала занижену насиченість клітинами 20 %.
Лікарями спромоглось наситити клітини кісткового мозку на 45 %,що відповідало М2 згідно з патологією. Було проведено курс хіміотерапії. /т.1 а.с.73-78/.
З жовтня 2017 році ОСОБА_4 лікувався в Туреччині в м. Стамбул в комунальному підприємстві медичних установ Анатолійського фонду з питань освіти та надання соціальної допомоги, де також було проведено декілька трансплантацій кісткового мозку. /т.1 а.с.80-135/.
На 71 день перебування ОСОБА_4 у лікарні в м. Стамбулі, на 17 день після 2 пересадки кісткового мозку, загальний стан пацієнта безповоротно погіршився та його смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 06-00 год. /т.1 а.с.134/.
Позивачем в якості надання доказів боргового вартісного лікування її чоловіка приєднано численні рахунки за обстеження, медичні послуги, ліки /т.1 а.с.136-214/.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово брала в борг різні суми коштів в іноземній валюті, для лікування та продовження лікування її чоловіка ОСОБА_4 у сукупній вартості 910 000 доларів США /т.1 а.с.215-223/.
Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом було витребувано спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за № 222/2018, з якої вбачається, що вона розпочата 18.07.2018 року на підставі заяв ОСОБА_2 - сина спадкодавця /відповідача по справі/ та ОСОБА_3 - мати спадкодавця / відповідача по справі./ т.1 а.с.242/
В свою чергу, ОСОБА_1 звернулась до першої Одеської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Того ж дня, було подано заяву їх спільним з ОСОБА_4 сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /т.2 а.с.13/.
Позивач - дружина померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 просила не видавати свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв`язку з її зверненням до суду, про що наявна заява у спадковій справі ОСОБА_4 № 222/2018 /т.2 а.с18/.
Нормативне обґрунтування, Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Внаслідок смерті особи, за положеннями ст.. 1220 ЦК України, відкривається спадщина.
Однак, відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За положеннями ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Підстави для усунення від права на спадкування визначені ст.. 1224 ЦК України, а саме: 1. Не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.
2. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.
3. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.
Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
4. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу.
5. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
6. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Таким чином, у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Усунення від спадкування можливе лише за умови встановлення винної поведінки особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Матеріалами справи достовірно встановлено перебування спадкодавця в безпорадному стані з кінця 2013 року, зумовленому тяжкою хворобою ОСОБА_4 , до дня смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Однак, суд не погоджується з ствердженнями позивача, що відповідачі умисно ухилялися від надання допомоги ОСОБА_4 , що саме від цих осіб він потребував допомоги, оскільки жодного доказу вказаних стверджень матеріали справи не містять.
Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами, встановленими частинами 1 4 статті 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.
При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципами змагальності та диспозитивності.
Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.
Змагальна форма процесу визначає покладання тягаря доказування на самі сторони і зняття із суду обов`язку по збиранню доказів.
Суд у цьому випадку тільки дає оцінку доказам.
Судочинство має характер спору, змагання сторін перед судом у доведенні обставин, взятих за підставу їхніх вимог та заперечень.
Змагальні засади процесу визначають мотивацію поводження сторін у суді, тому що результат вирішення спору залежить цілком від активності сторін.
Такий спосіб організації судочинства зветься змагальними засадами чи принципом змагальності.
Принцип диспозитивності, натомість, має дещо інший юридичний зміст, згідно з яким суд зобов`язаний розглянути справу винятково в межах заявлених позивачем вимог.
При цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Принцип диспозитивності при розгляді справи та ухваленні у ній рішення процесуально обмежує суд доводами сторони та доказами, наданими на підтвердження таких доводів.
При цьому межі самостійно визначених позивачем доводів суд порушувати не має права.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін.
Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду.
Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.
У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частина 1 статті 81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ураховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у відповідності до вимог чинного законодавства, та його правозастосування до фактичних обставин справи, виходячи із доведеності позивачем факту перебування спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на протязі 5 років до моменту смерті у безпорадному стані, внаслідок тяжкої онкологічної хвороби, виходячи з доведеності факту надання допомоги спадкодавцеві його дружиною - позивачем ОСОБА_1 , яка як матеріально/ в т.ч. і за позичені кошти/, так і фізично, морально завжди підтримувала чоловіка, супроводжувала його у різні країни світу задля отримання медичної кваліфікованої допомоги, у зв`язку з відсутністю доказів умисного ухилення відповідачів у наданні допомоги спадкодавцю,можливості її надання відповідачами та потреби в допомозі саме відповідачів, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1224, 1261, 1264 ЦК України,, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України, суд,-
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення спадкоємців від права на спадкування спадщини за законом - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_5 , ІПН: НОМЕР_6 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складений 23 серпня 2022 року.

Суддя: