Справа № 740/6950/21
Провадження № 2/740/316/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2022 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Ковальової Т.Г.,

за участі секретаря судового засідання Дьоміної Н.А.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 42003,23 грн на виконання цивільно-правової угоди, 914,87 грн процентів за користування грошовими коштами, 1793,53 грн інфляційних втрат та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона займається підприємницькою діяльністю, у встановленому законодавством України порядку зареєстрована, як фізична особа-підприємець, основним видом економічної діяльності є неспеціалізована торгівля продуктами зарчування, напоями та тютюновими виробами.

Впродовж лютого 2021 року згідно видаткових накладних контрагента було поставлено товар з відстрочкою платежу.

12 березня 2021 року вона уклала цивільно-правову угоду з ОСОБА_2 , яка за своєю правовою суттю є договором доручення. Згідно умов відповідач взяв на себе зобов`язання отримати від її контрагентів грошові кошти у вигляді дебіторської заборгованості, що виникла на момент укладення договору доручення у загальному розмірі 42003,23 грн. За виконання логовору вона зобов`язалася сплатити ОСОБА_2 плату у розмірі 500 грн. Доручення повинно бути виконане з 15.03.2021 по 16.03.2021.

Для виконання договору ОСОБА_2 отримав копії видаткових накладних, за якими було здійснено поставку товару та виникла дебіторська заборгованість, а також на підтвердження повноважень повіреного перед її контрагентами - примірник укладеного договору доручення від 12.03.2021.

16 березня 2021 року їй стало відомо, що на виконання доручення ОСОБА_2 отримав від її контрагентів грошові кошти у сумі 42003,23 грн, але всупереч умовам договору не передав їх їй.

У ході перемовин з ОСОБА_2 останній повідомив про відсутність наміру передавати їй отримані грошові кошти. При зверненні до Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області щодо неповернення грошових коштів її було повідомлено, що спірні відносини носять цивільно-правовий характер з приводу невиконання умов договору, які вирішуються у судовому порядку.

З метою вирішення питання у позасудовому порядку 31 травня 2021 року відповідачу з вимогою про повернення їй коштів було направлено лист, який він отримав 01 червня 2021 року, але свої зобов*язання про передачі їй зібраних у її клієнтів грошових сум по 59 накладним їй не повернув.

Посилаючись за ст.536, 625, 1000-1006, 1212, 1214 ЦК України, позивачка просить стягнути з відповідача кошти в сумі 42003,23 грн, 914,87 грн процентів за користування грошовими коштами, 1793,53 грн інфляційних втрат та судові витрати.

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, зменшивши суму позову з 42003,23 грн, які відповідач зобов*язався зібрати з дебіторів клієнтів позивачки згідно укладеної ними цивільно-правової угоди, до визнаної ОСОБА_2 суми, яку він фактично зібрав, у розмірі 41600 грн., 914,87 грн - процентів за користування грошовими коштами, 1793,53 грн - інфляційних втрат.

Відповідач та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з*явилися, належним чином повідомлені, без повідомлення причин неявки.

ОСОБА_2 не подав відзив на позов та після відкриття провадження у справі неодноразово не з*являвся у підготовче судове засідання без поважних причин. Так, 07 лютого 2022 року та 21 червня 2022 року він подавав до суду письмові заяви про відкладення розгляду справи у зв*язку з неможливістю бути присутнім у судовому засідання, незазначаючи причини неявки (а.с.55, 71).

У підготовче судове засідання 01 серпня 2022 року відповідач також не з*явився. Його представник ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні будь-яких заперечень та доказів не надав, клопотань не заявляв і не заперечував проти закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті. Про це свідчить протокол судового засідання та розписка ОСОБА_3 про отримання ним судової повістки у судове засідання 31.08.3022.

Частиною 5 статті 130 ЦПК України визначено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Суд розцінює ці дії відповідача згідно ст.44 ЦПК України як дії, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, тому суд вирішив справу за відсутності відповідача та його представника у відповідності з п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, яким передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 є його дружиною і вони, як фізичні особи підприємці, разом займаються постачанням продуктів харчування. ОСОБА_2 ніколи не перебував з ними у трудових відносинах.З ним була укладена єдина цивільно правова угода про збір ним дебіторської заборгованості їх з дружиною клієнтів строком на два дні. Він особисто звертався до органів поліції з приводу неповернення відповідачем зібраних ним коштів, але він у присутності працівників поліції відмовився повертати зібрані ним кошти, вигадавши, що він перебував д ОСОБА_1 у трудових відносинах і залишає собі кошти в якості зарплати. При цьому він у письмовому поясненні визнав, що зібрав дебіторську заборгованість по укладеній угоді у сумі 41600 грн.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (далі ФОП).

12 березня 2021 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено цивільно-правову угоду, за умовами якої замовник ОСОБА_1 доручає, а виконавець Данилевський Я.А. бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): забрати дебіторську заборгованість у клієнтів замовника загальною сумою 42003,23 грн по 59 накладним.

Згідно п.2.1 договору підставою для підписання документа, який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором, є підписаний Акт приймання виконаних робіт на об`єкті. За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду у сумі 500 грн згідно п.2.2 укладеної між ними цивільно-правової угоди. Пунктом 2.3 вказаної угоди передбачено, що виплата винагороди виконавцеві замовником здійснюється не пізніше 3-х банківських днів після підписання акта приймання виконаних робіт.

Угодою передбачено, що сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на них зобов`язань за цією угодою відповідно до чинного законодавства.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка стверджує, що грошові кошти за цивільно-правовою угодою відповідач до теперішнього часу їй не повернув.

З письмового пояснення ОСОБА_2 від 16.03.2021, яке міститься у наданих суду матеріалах перевірки Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області вбачається, що він працює торгівельним представником в ТОВ «Прогрес Сервіс» по договору, згідно з умовами договору він повинен зібрати дебіторську заборгованість з клієнтів та передати кошти супервайзеру. 15.03.2021 на протязі дня він зібрав частину заборгованості. Коли він зібрав кошти в сумі 41600 грн, то частину 16000 грн він віддав супервайзеру. 16.03.2021 до нього приїхав власник підприємства та вимагав повернення коштів, які він зібрав як дебіторську заборгованість. Він йому повідомив, що частину коштів повернув супервайзеру, а решту коштів залишив у себе у рахунок заробітної плати, яку згідно договору йому мали заплатити за січень та лютий місяць і до 15 березня 2021 року.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що цивільно-правовий договір з фізичною особою це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Предметом договору може бути виконання робіт чи надання послуг та укладатися у формі договору підряду або надання послуг. Сторонами за договором є виконавець та замовник. Договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1000, 1001 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя.

Повірений має право на плату за виконання свого обов*язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1002 ЦК України).

Згідно ст. 1003, 1004 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. (ст. 1006 ЦК України).

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно дост. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов*язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є,зокрема речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України.

Пунктом 1.1. договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, передбачено, що замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі роботи (надати послуги): забрати дебіторську заборгованість у клієнтів замовника загальною сумою 42003,23 грн по 59 накладним.

За виконану роботу замовник сплачує виконавцеві винагороду 500 грн. (п.2.2 договору). Виплата винагороди виконавцеві замовникм здійснюється не пізніше 3-х банківських днів після підписання Акта приймання виконаних робіт (п.2.3).

Згідно п.2.1 договору підставою для підписання документа, який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором, є підписаний Акт приймання виконаних робіт на об`єкті. Строк дії угоди узгоджений сторонами у п.8.1 договру - з 15.03.2022 до 16.03.2022.

Таким чином, відповідач, виконуючи повноваження позивача на підставі цивільно-правової угоди від 12.03.2022, зобов`язався зібрати дебіторську заборгованість у клієнтів замовника. Наслідками укладання відповідачем, як повіреним, такого договору стало отримання ним від клієнтів позивачки грошових коштів у загальній сумі 41600 грн.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог вищевказаної процесуальної норми відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що вказані кошти, які отримані ним внаслідок укладення цивільно-правової угоди від 12.03.2022 в загальному розмірі 41600 грн, передані позивачці, як замовнику. Більш того, згідно матеріалів справи факт непередання ним зібраних коштів у сумі 41600 грн визнає сам ОСОБА_2 , у зв`язку з чим суд вважає правильним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти у сумі 41 600 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з вищенаведеним суд вбачає необхідним додатково стягнути на користь позивачки з відповідача за період з 16.03.2021 по 06.12.2021 (265 днів) інфляційні втрати у розмірі 1793,53 грн та 3 % річних у розмірі 914,87 грн.

Розмір заборгованості відповідачем не спростований, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміється дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов*язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.

Посилання відповідача на те, що він на власний розсуд розпорядився зібраними ним на виконання укладеної з позивачкою угоди, як-то передача грошей провайдеру, нарахування собі заробітної плати, як на підставу неповернення належних позивачці грошових сум, є необґрунтованими, не випливають із укладеної між сторонами угоди, не узгоджуються з доказами по справі і виходять за межі позовних вимог та не звільняють позивача він виконання прийнятих на себе зобов*язань за укладеною 12.03.2021 угодою з ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею витратив сумі 908 грн по сплаті судового збору.

Керуючись ст.15, 16, 625, 1003, 1004, 1006, 1212 ЦК України, ст.81, 89, 141, 206, 263-265, 273, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , 41 600 грн, одержаних у зв`язку з виконанням відповідачем цивільно-правової угоди, 906,88 грн процентів за користування грошовими коштами, 1774,66 грн інфляційних втрат та 908 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору, а всього стягнути з нього 45189 (сорок п`ять тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн 54 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 02.09.2022

Головуюча суддя Т.Г.Ковальова