Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/842/21

Провадження № 2/126/70/2022

"04" травня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

зі секретарем Дідківською В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Бершадського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та Гайсинської окружної прокуратури про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд з даним позовом, в якому просить ухвалити рішення суду, яким звільнити належне ОСОБА_2 майно з-під арешту.

В обгрунтування поданого позову зазначає, що ОСОБА_2 , вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06.07.2004 року було визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ст. 191 ч.4, 364 ч.2, 366 ч.1, 366 ч.2 КК України, в редакції 2001 року, ст. 166 ч.3 в редакції 1960 року та призначено покарання, яке на момент подачі даного позову вона відбула повністю. Однак, хоч позивач покарання відбула, проте позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном, зокрема земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:0208, площею 2,78234 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, так як на неї було накладено на підставі повідомлення прокуратури обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно.

Вищевказані обставини і стали причиною звернення позивачки до суду з даним позовом.

Позивач, та її представник, в судове засідання н з`явилися. через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Від прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури, Круковської Г.М., надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог.

Від головного державного виконавця Бершадського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Кончаківського Р.С. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, щодо заявлених позовних вимог просив покластися на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить таких висновків.

Як вбачається з повідомлення прокуратури від 16.11.1999 року за №1491, адресованого Державному нотаріусу Бершадського району Кошельник М.В. в зв`язку з розслідуванням кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 , в злочинах, що передбачають конфіскацію майна старшим слідчим прокуратури Бершадського району Шишковським О.В. було надіслано прохання не проводити ніяких нотаріальних дій, пов`язаних з майном жителів м. Бершадь ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 ..

Судом встановлено, що вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 06.07.2004 року ОСОБА_2 , було засуджено та призначено покарання:

- за ч.4 ст. 191 КК України 2001 року із застосуванням ст. 44 КК України 1960 року на чотирі роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обліком, збереженням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на три роки;

- за ч.2 ст. 364 КК України 2001 року на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обліком, збереженням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на три роки;

- за ч.1 ст. 366 КК України 2001 року на два роки обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обліком, збереженням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на один рік шість місяців;

- за ч.2 ст. 366 КК України 2001 року на три роки шість місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обліком, збереженням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на два роки;

- за ч.3 ст. 166 КК України 1960 року із застосуванням статті 44 КК України на чотирі роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з обліком, збереженням та розпорядженням матеріальними цінностями строком на три роки.

На підставі ст. 42 КК України 1960 року за сукупністю злочинів їй призначено 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з обліком та розпорядженням матеріальними цінностями строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України 2001 року ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на три роки.

Згідно наявного в матеріалах справи рішення №52577906 від 09.06.2020 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно Красиленко В.Б., було відмовлено у державні реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0208.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №212866999, відносно ОСОБА_2 існує тип обтяження: заборона на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, згідно з ч.1 ст.319 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.5 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції станом на час накладення арешту) арешт застосовується: для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно зі ст.126 КПК України 1960 року (у редакції на час накладення арешту) забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.

Як вбачається з ч.6 ст.126 КПК України 1960 року (у редакції на час накладення арешту) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Пунктом 9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року визначено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки накладена заборона на відчуження майна порушує права позивача, як власника, то вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ст.391 ЦК України.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №2-3392/11, якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового розслідування у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 року, то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

За обставин того, що КПК України 1960 року (у редакції на час накладення арешту) не врегульовував питань, пов`язаних зі зняттям арешту на майно, накладеного на підставі процесуального рішення слідчого в межах досудового розслідування відносно позивача, за умови, що вирок був обвинувальний і його виконано, відсутні правові підстави подальшого застосування запобіжного заходу у виді арешту майна позивача.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 82, 89, 141, 211, 223, 247, 259, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Бершадського районного відділу Державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) та Гайсинської окружної прокуратури про звільнення майна з-під арешту задовольнити частково.

Скасувати обтяження: заборону на нерухоме майно, накладене на підставі повідомлення прокуратури за вихідним №1491 від 16.11.1999 року та зареєстрованого 03.08.2006 року за №3555271 реєстратором: Бершадською державною нотаріальною конторою, на все майно, належне ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р. В. Хмель