УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року м. Мукачево Справа №303/2514/22 4-с/303/15/22

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Немеш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Мукачево

скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2

заінтересована особа: старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук Ольга

стягувач: ОСОБА_3

про визнання дій старшого державного виконавця незаконними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду із скаргою щодо визнання дій старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачеві Мукачівського району Закарпатської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Веремчук Ольги (наділі Державний виконавець) щодо нарахування аліментів у межах виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №2/303/1581/19 від 09.07.2019 в період після 01.09.2021 незаконними та зобов`язати Державного виконавця провести відповідний перерахунок заборгованості із врахуванням строку відсутності факту продовження навчання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Необхідність задоволення скарги обґрунтовується доводами про те, що на виконанні в Державного виконавця перебуває виконавче провадження щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки всіх видів доходів до закінчення навчання. Вважає дії Державного виконавця щодо нарахування аліментів з 01.09.2021 року незаконним, оскільки повнолітній син вже не навчається у відповідному навчальному закладі.

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явилися, натомість від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги без їх участі, вимоги за скаргою просять задоволити.

Державний виконавець в судове засідання також не з`явилася, подала до суду матеріали виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали скарги, суд констатує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Із зазначеними положеннями Основного Закону у повній мірі кореспондуються і приписи частин першої та другої ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (частина перша ст. 5 Закону України «П/ро виконавче провадження»).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява N 60750/00; пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України", заява N 6318/03; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia", заява N 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", заява N 40450/04).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У переданій на розгляд суду скарзі скаржник просять суд визнати незаконними дії Державного виконавця щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на сина, який з 01.09.2021 не продовжує навчання. Внаслідок відсутності підстав для нарахування аліментів також просить зобов`язати Державного виконавця провести перерахунок заборгованості.

По відношенню до таких доводів скаржника суд зазначає наступне.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2019 року (в межах цивільної справи №303/1581/19, надалі - Рішення), присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 12.03.2019 року і до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Вказаним Рішенням встановлено, що:

- на підставі Довідки від 12.11.2018 №1365 ОСОБА_4 є студентом 1 курсу Санкт-Петербурзького університету технологій управління та економіки, Інституту економіки, менеджменту та інформаційних технологій. Форма навчання денна, початок навчання 01.09.2018 року, завершення навчання 31.08.2022 року. Навчання здійснюється на платній основі, стипендія не передбачена.

-факт навчання підтверджується договором №Емит700/18 про освіту по навчальній програмі вищої освіти м.Санкт-Петербург від 25.07.2018 року.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду набуло законної сили 27.05.2019, видано виконавчий лист.

31.07.2019 старшим державним виконавцем Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Сухан О.І. відкрито виконавче провадження ВП №59676031 щодо примусового виконання Рішення.

З наданих для огляду в судовому засіданні оригіналів виконавчого провадження ВП №59676031 вбачається, що станом на 11 квітня 2022 року (день звернення до суду із скаргою) Державним виконавцем вживаються заходи щодо виконання Рішення та проводиться нарахування аліментів.

Щодо законності дій Державного виконавця щодо нарахування аліментів в межах виконавчого провадження ВП №59676031 в період після 01.09.2021 року, суд зазначає наступне.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 9 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

В свою чергу, пунктом 9 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 встановлено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що виконавче провадження щодо стягнення аліментів може бути закінчено після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі.

Фактичний аналіз змісту матеріалів скарги свідчить про те, що на примусове виконання державному виконавцю надано виконавчий лист, виданий на підставі Рішення.

Разом з тим, рішення суду передбачає стягнення з із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 12.03.2019 року і до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Крім того, в межах розгляду справи №303/1581/19 судом встановлено, що у відповідності до Довідки №1365 від 12.11.2018 року ОСОБА_4 є студентом 1 курсу Санкт-Петербурзького університету технологій управління та економіки, Інституту економіки, менеджменту та інформаційних технологій. Форма навчання денна, початок навчання 01.09.2018 року, завершення навчання 31.08.2022 року. Навчання здійснюється на платній основі, стипендія не передбачена.

В свою чергу, в межах розгляду даної скарги судом не встановлено, а скаржником не надано доказів закінчення дитиною навчання, починаючи з 01.09.2021. Тобто, доводи скаржника щодо закінчення повнолітнім сином навчання ґрунтуються на припущеннях.

Таким чином, станом на 10.05.2022 рішення суду від 24.04.2019 не виконано в повному обсязі, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не досяг двадцяти трьох вічного віку. Також відсутніми є докази закінчення дитиною навчання.

Отже, дії Державного виконавця щодо нарахування аліментів у межах виконавчого провадження ВП №59676031 щодо стягнення із ОСОБА_1 аліментів спрямовані на практичну реалізацію положень діючого законодавства для належного виконання судового рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання на всій території України, тобто вчиненні в межах повноважень державного виконавця.

Аргументи та доводи скаржника не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до частини третьої статті 451 Цивільного процесуального кодексу України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням вищенаведених обставин справи та враховуючи те, що скаржником, не доведено обставин що неправомірності дій Державного виконавця щодо нарахування аліментів у межах виконавчого провадження ВП №59676031 після 01.09.2021 року, у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 19, 124, 1291 Конституції України, статтями 2, 3, 12, 18, 260, 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні скарги відмовити повністю.

2. Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Кость