справа № 359/4330/18
головуючий у суді І інстанції Чирка С.С.
провадження № 22-ц/824/3333/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого Миколи Кузьмовича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за несвоєчасну сплату аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та залишення без розгляду частини позовних вимог, просила суд стягнути на її користь заборгованість за аліментами за період із 01 січня 2013 року по 01 червня 2018 року у розмірі 90 519 грн, штраф у розмірі 3 % від цієї суми у сумі 2 517 грн 57 коп. та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів, яку розрахувати станом на день ухвалення рішення.

Позов мотивований тим, що 03 грудня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2011 року шлюб розірвано.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн на місяць.

У травні 2011 року сторони письмово домовилися, що аліменти відповідач буде пересилати на особистий банківський рахунок доньки, відкритий в Ощадбанку , відповідно до пункту 4 угоди від 05 травня 2011 року.

Рішення суду про стягнення аліментів відповідач добровільно виконував протягом 2011-2012 років шляхом надсилання їх через відділення Укрпошти.

З 01 січня 2013 року відповідач ухиляється від сплати аліментів, а позивач утримує дитину самостійно.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 19 200 грн.

У задоволенні вимог в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 171 грн 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Указане рішення мотивоване тим, що відповідачем надано копії платіжних доручень на підтвердження сплати аліментів на загальну суму 19 800 грн, тобто у відповідача виникла заборгованість за аліментами у розмірі 19 200 грн (600 грн х 32 місяці). Розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 514 798 грн (за 2014 рік - 64 116 грн, за 2015 рік 69 624 грн, за 2016 рік 68490 грн, за 2017 рік 115 092 грн, за 2018 рік 88 812 грн, за 2019 рік - 62506 грн,за 2020 рік 36078 грн та за 2021 рік - 10 080 грн). Оскільки розмір пені, що підлягає стягненню з боржника, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості аліментів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню пеня у розмірі 19 200 грн.

Заборгованість за аліментами стягується у межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів та не потребує ухвалення окремого рішення суду про її стягнення.

Відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена лише частиною 1 статті 196 СК України, тому відсутні підстави для застосування частини 2 статті 625 ЦК України до спірних правовідносин та стягнення з відповідача суми інфляції за час прострочення сплати аліментів та 3% річних від простроченої суми.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Твердий М.К. подав апеляційну скаргу, у якій, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року в частині відмови задоволенні позовних вимог про стягнення основної суми боргу, інфляційних витрат, штрафу, пені та судових витрат. Ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість за аліментами за період з 01 січня 2013 року по 01 червня 2018 року у повній сумі (39 000 грн) та інфляційні витрати у розмірі 183 331 грн 20 коп., штраф у розмірі 27 499 грн 65 коп., неустойку за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 3 142 154 грн та судові витрати у розмірі 30 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач взагалі не сплачував аліменти на дитину ОСОБА_3 . Позивач не ініціювала примусового стягнення аліментів, оскільки відповідач письмово зобов`язався виконувати рішення суду добровільно. Період заборгованості становить 65 місяців, а сума основного боргу за аліментами становить 39 000 грн (65х600). На підтвердження часткової сплати аліментів у спірний період відповідачем надано суду першої інстанції копії поштових переказів на суму 19 800 грн, які не є належними доказами сплати аліментів та не свідчать про факт перерахування грошей саме відповідачем, саме як аліментів за спірний період та саме позивачу. Також такі чеки не підтверджують факт отримання позивачем грошових коштів, оскільки грошові перекази, які відправлені, але не одержані протягом 30 днів одержувачем, повертаються відправнику.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року - без змін.

Відзив обґрунтований тим, що відповідач не використовувала свого права на примусове стягнення аліментів, відповідач не мав можливості сплачувати аліменти через державного виконавця, а позивач відмовлялася надавати йому розписки або відкрити рахунок у банку, тому він змушений був кожного місяця відправляти кошти поштовим переказом за адресою реєстрації отримувача коштів, що підтверджується квитанціями, які визнані судом першої інстанції допустимими доказами сплати аліментів.

На думку відповідача, суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні заборгованості за аліментами, оскільки судом встановлено, що сторони не заперечували, що позивач лише минулого року звернулася із виконавчим листом до виконавчої служби. Обов`язок із розрахунку такої заборгованості покладений на державного виконавця і така заборгованість має стягуватися у порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Заборгованість зі сплати аліментів утворилася штучно, оскільки відповідач не зміг зберегти усі квитанції на підтвердження сплати аліментів, а тому не зміг довести протилежне.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, відноситься до категорії справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимоги апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом установлено та з матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружилися, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 03 грудня 2003 року (а.с.8 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 серпня 2008 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9 т. 1).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набрало законної сили 20 травня 2011 року (а.с. 10 т. 1).

05 травня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір, пунктом 4 якого передбачено, що аліменти на дитину ОСОБА_3 , 2004 року народження, ОСОБА_2 буде переказувати на рахунок в Ощадбанку України (а.с. 12 т. 1 зі звороту).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 у розмірі 600 грн щомісячно, починаючи з 05 квітня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11 т. 1).

Відповідно до довідки від 31 березня 2017 року № 7-24-38/5179, виданої Коростенським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, виконавчих документів про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на дитину ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у Коростенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби на виконанні не перебувало та не перебуває відповідно до обліків ЄДРВС та АСВП (а.с. 13 т. 1).

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень на підтвердження сплати ним аліментів за спірний період через поштові перекази на ім`я ОСОБА_1 на загальну суму 19800 грн.

З урахуванням цієї суми, судом першої інстанції розраховано, що розмір заборгованість зі сплати аліментів відповідача становить 19200 грн (600 х 32 місяці).

Позивач в апеляційній скарзі заперечувала факт сплати відповідачем аліментів з 01 січня 2013 року та зазначила, що копії наданих відповідачем квитанції не свідчать про сплату ним аліментів за спірний період, а також не підтверджують отримання нею цих грошей, оскільки грошові перекази, які не одержані протягом 30 днів отримувачем повертаються відправнику.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, а також статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - по тексту Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом

у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення, в тому числі і аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки.

Відповідно до частини 4 статті 71 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Відповідно до частин першої статті 194 СК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

З огляду на це, суд першої інстанції встановивши, що позивач не зверталася до виконавчої служби з виконавчим листом, та за відсутності розрахунку щомісячного розміру заборгованості із сплати аліментів з урахуванням індексації, що здійснюється державним виконавцем, не міг самостійно здійснювати такий розрахунок.

Посилання позивача на те, що заборгованість за аліментами може бути стягнута у загальному порядку не відповідає принципу ефективності судового захисту, адже на її користь судом вже було ухвалене рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто судовим рішенням її право вже було захищено.

За відсутності розміру заборгованості за аліментами при розрахунку неустойки (пені) відповідно статті 196 СК України не можливо встановити розмірі пені, оскільки не можливо визначити яка сума пені буде складати не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем порушений порядок виконання рішення про стягнення аліментів та дійшов помилкового висновку про доведеність факту неповного виконання платником аліментів ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в частині яких ним не надано суду доказів їх сплати, що є підставою для стягнення пені відповідно до частини 2 статті 196 СК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Твердого Миколи Кузьмовича задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2021 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська