ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/592/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/4438/21 Категорія: 305010900 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач Фетісова Т.Л.
судді Гончар Н.І., Вініченко Б.Б.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи - ОСОБА_3 , ТДВ СК «Кредо»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.01.2022 (повний текст складено 21.01.2022, суддя в суді першої інстанції Марцішевська О.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ТДВ СК «Кредо», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

у квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 28 749,26 грн., 3500 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, 3500 грн. витрат за отримання правової консультації і підготування позовної заяви, мотивуючи про те, що 07.08.2020 в м. Черкаси по вул. Крилова, 92/1 сталась ДТП за участю автомобіля TOYOTA COROLA, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , належного ОСОБА_3 , та автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_2 , належного та під керуванням позивача.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 15.01.2021 відповідача визнано винним у вищезазначеній ДТП, а постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2020 - позивача визнано винним у цій ДТП.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача згідно висновку автотоварознавчого дослідження №118-20 від 23.10.2020 складає 827997,13 грн., вартість автомобіля на момент ДТП 768071,82 грн., у зв`язку з чим належний позивачу автомобіль є фізично знищеним, отже сума матеріального збитку прирівнюється до його вартості на момент ДТП. Вартість автомобіля після ДТП складає 450 573,31 грн., тому розрахунок належного до сплати позивачу відшкодування становить 768071,82 грн.- 450 573,31 грн. = 317 498,51 грн.

Оскільки ДТП сталась з вини обох водіїв, з урахуванням ступеня вини кожного по 50%, позивачу до відшкодування підлягає 317498,51 / 2 = 158749,26 грн. Відповідальність відповідача застрахована ТОВ СК «Кредо», яке 22.02.2021 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 130 0000 грн.

Різниця між сумою належного відшкодування 158749,26 грн. та сумою страхового відшкодування 130000 грн. в розмірі 28749,26 грн. підлягає до відшкодування відповідачем. Пеня за прострочення сплати згідно ст.625 ПК України складає 2 271,55 грн., суми інфляційного збитку 1706,95 грн. та 3% річних 562,00 грн. згідно ст. 625 ЦК України. Стягнення вказаних коштів є предметом позовних вимог у цій справі.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.01.2022 позовні вимоги у справі залишено без задоволення з посиланням на те, що розмір матеріальної шкоди у позивача покривається виплаченим страховим відшкодуванням.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 21.02.2022 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та новим рішенням задовольнити позов. В обґрунтування вказано на те, що суд невірно вказав, що 60% вини у виникненні ДТП лежить на позивачу, оскільки він винен на 50% адже дії відповідача теж призвели до настання події ДТП. Суд помилково не взяв до уваги висновок судового експерта Кипи С.М. від 23.10.2020 щодо розміру збитків у позивача, оскільки працівник поліції при складенні схеми місця події не відобразив всі наявні в автомобіля позивача ушкодження. Інших висновків експерта з даного питання суду сторони не надали.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, а також третя особа ОСОБА_3 проти доводів скаржника заперечували, вказавши на належне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, та просили відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції просили залишити без змін, оскільки вважають його законним та належним чином обґрунтованим.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення у відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат 36789,76 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 07.08.2020 в м. Черкаси по вул. Крилова, 92/1 сталась ДТП за участю автомобіля TOYOTA COROLA, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , належного ОСОБА_3 , та автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_2 , належного та під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/7805/20 від 01.10.2020 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Встановлено, що 07.08.2020 о 12 год. 15 хв., в м. Черкаси, вул. Крилова, 92/1, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_1 ), не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на паркан приватного будинку АДРЕСА_1 . При дорожньо-транспортній пригоді автомобіль та паркан отримали пошкодження з матеріальними збитками. Чим порушив п. 2.3б, 12.1 ПДРУ, та в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Черкаського апеляційного суду по справі № 712/7813/20 від 15.01.2021 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Встановлено, що 07.08.2020 о 12 год. 15 хв., в м. Черкаси, вул. Крилова, 92/1, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Toyota Corola д.н.з. НОМЕР_1 (належить ОСОБА_3 ), перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, чим створив аварійну ситуацію водію транспортного засобу Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, різко змінив напрямок руху та скоїв зіткнення з парканом будинку 92/1, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР України. При дорожньо-транспортній пригоді транспортний засіб Volkswagen Touareg д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої її прийнято в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже судом у справах про адміністративне правопорушення встановлена вина обох сторін у спричиненні вказаного вище ДТП, що має преюдиційне значення у даній цивільній справі.

Згідно висновку експертного дослідження Черкаського НДЕКЦ МВС України від 26.01.2021 №ЕД-19/124-21/667-ІТ у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди та за обставин зазначених у заяві, водій автомобіля Volkswagen Touareg ОСОБА_1 для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 10.1, 12.4 ПДР України. Оцінка дій водія автомобіля Toyota Corolla ОСОБА_2 відповідно до вимог ПДР України в даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, втрачає сенс. В діях водія автомобіля Volkswagen Touareg д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП і для виконання яких він перешкод технічного характеру, згідно наданих матеріалів, не мав. В водія автомобіля Toyota Corolla ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, з технічної точки зору, не вбачається.

Власником автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_2 , є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 . Власником автомобіля TOYOTA COROLA, д.н.з. НОМЕР_1 , є третя особа у справі ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 .

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля TOYOTA COROLA ОСОБА_4 була застрахована в ТОВ СК «Кредо» згідно полісу № 143116570 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну 130 000 грн., франшиза 0 грн. Строк дії договору з 17.12.2019 по 16.12.2020.

Згідно схеми місця події в матеріалах справи про адміністративне правопорушення №712/7813/20 автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_2 , отримав такі пошкодження: пошкодження лобового скла, деформація та пошкодження капота, та його лакофарбового покриття, пошкодження та деформація переднього бамперу, пошкодження та деформація переднього правового крила, пошкодження правого переднього дзеркала, пошкодження та деформація правого переднього колеса та його диску, пошкодження переднього правового «двірника», пошкодження та деформація правої та лівої передньої фари, пошкодження накладки коробу правого переднього, пошкодження лакофарбового покриття лівого крила.

11.08.2020 позивач повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду та цього ж дня звернувся із заявою про страхове відшкодування до ТОВ СК «Кредо».

Вартість відновлювального ремонту Volkswagen Touareg згідно висновку автотоварознавчого дослідження №118-20 від 23.10.2020 складає 827997,13 грн., вартість автомобіля на момент ДТП 768071,82 грн. Вартість ТЗ після ДТП складає 450 573,31 грн., розрахунок належної до сплати позивачу матеріальної шкоди: 768071,82 грн. - 450 573,31 грн. = 317 498,51 грн.

Даний висновок наданий судовим експертом Кипою С.М. (свідоцтво №1126, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України від 07.06.2019) за заявою позивача від 01.09.2020.

Протоколом огляду від 02.09.2020 зафіксовані пошкодження автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG, д.н.з. НОМЕР_2 , а саме капот - складна деформація зовнішньої панелі та каркасу; шарніри капоту L+R деформація; замок капота - деформація механізму; передній бампер складна деформація, розриви; решітка радіатора (хром) розлом правової частини; панель решітки радіатора розломи; спойлер переднього бамперу, пошкодження структури, розрив; підсилювач переднього бамперу - складна деформація; рамка кріплення переднього д.н.з. розломи; передній знак «VW» (емблема) пошкодження хром-покриття; блок-фара передня L розломи; блок-фара передня R розломи; передня панель в зборі складна деформація, розломи пластика; звуковий сигнал розломи; радіатор інтеркулера R деформація пошкодження стільників; фара протитуманна R повне зруйнування; крило переднє R складна деформація; підкрилок передній R розриви, деформаційні заломи; крило переднє R складки, заломи, розриви; лонжерон передній R деформація загального довжиною 540 мм; арка колісна R - складна деформація, складки, заломи; двері передні R деформація в нижній частині на ділянці площею 380*360 мм; накладка дверей переднього R нижня деформація пластика; скло вітрового вікна тріщини; фронтальна подушка безпеки передня L аварійне спрацювання; фронтальна подушка безпеки передня R аварійне спрацювання; колінна подушка безпеки передня L аварійне спрацювання; бачок омивача розломи; шина переднього колеса розрив; диск переднього колеса R розрив; важіль передньої підвиски нижньої R деформація; привідний вал переднього колеса R розрив ШРУС; тяга рульова права деформація; стійка рами вітрового вікна R сколи, ЛУП; дзеркало зовнішнє R розломи; накладка арочного передня R розломи; крило переднє L деформація на площі 220*240 мм; корпус повітряного фільтра розломи; накладка водостоку вітрового скла розломи; термошумоізоляція капота заломи основи; радіатор кондиціонера деформація; кулак поворотній передній R деформація; радіатор системи охолодження деформація; прекос пер.кузова; підшипник ступеці передній; р-х інтеркулера R деформація; блок електровентиляції в зборі розломи; балка кріплення радіаторів (рама) деформація, розломи; дифузор подачі повітря розломи; поперечна балка пер. Нижня деформація; опорна панель фари R деформація; комплект кронштейнів та кріплень переднього б-ра; підсилювач переднього б-ра деформація.

Вказаний протокол підписаний позивачем без зауважень, відповідач не підписував протокол та заперечував щодо об`єктивності висновку автотоварознавчого дослідження №118-20 від 23.10.2020.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 137135, наданого на замовлення ТДВ СК «Кредо» ТОВ «АК Укравтоекспертиза» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 707/20 від 07.08.2020, дійсний до 07.08.2023) 17.10.2020 (дата оцінки 07.08.2020) ринкова вартість транспортного засобу Volkswagen Touareg - 663 622,35 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - 766 576,63 грн., розмір матеріального збитку - 766 576,63 грн.

Згідно акту технічного огляду від 11.08.2020 перелік ушкоджень передній бампер в зборі; решітка радіатора хром; спойлер бампера; підсилювач бампера; рамка номерного знаку; решітка радіатора; заводський знак; капот; шарніри капоту; замок капоту; передня ліва фара; передня права фара; передня панель; звуковий сигнал; інтеркулер правий; протитуманна фара права; захист переднього правого крила; праве переднє крило; правий лонжерон; права арка крила; праві передні двері деформація; нижня накладка дверей права; вітрове скло; подушка водія; подушка пасажира; подушка ніг; бачок омивача; диск колеса; А шина; нижній ричаг; правий ШРУС.

22.02.2021 позивачу перераховано страхове відшкодування на суму 130 000 грн. згідно платіжного доручення № 4933 та 19.04.2021 позивач звернувся до суду з даним позовом щодо відшкодування матеріальних збитків на суму 28 749,26 грн. у зв`язку з недостатністю страхового відшкодування для відшкодування вартості ремонту пошкодженого автомобіля.

З урахуванням наведеного позивач у цій справі порушує перед судом питання про відшкодування з винуватця ДТП матеріальної шкоди, яка перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За обставини цієї справи, визначаючи ступінь вини обох сторін у виникненні ДТП, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що на позивачі у справі лежить 60 % вини, а на відповідачі 40%. При цьому міркування суду першої інстанції з даного питання є вірними, логічними та обґрунтованими.

Так ДТП сталась з вини обох учасників, що встановлено судовими рішеннями у справах №712/7805/20 та №712/7813/20.

Згідно постанови від 01.10.2020 встановлено, що позивач під час керування VOLKSWAGEN TOUAREG не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, чим порушив п.2.3б та 12.1 ПДР України і, як наслідок, не впорався з керуванням і скоїв наїзд на паркан приватного будинку. Відповідно до постанови від 15.01.2021 ОСОБА_2 під час керування TOYOTA CОROLLA різко змінив напрямок руху, не впевнившись перед зміною напрямку руху, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху, чим порушив п.10.1 ПДР України.

Отже ДТП сталась внаслідок порушення позивачем п.2.3б та п.12.1 ПДР України, а також порушення відповідачем п.10.1 ПДР України.

Відповідно до п.10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Відповідно до п.2.3б ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до п.1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, створення відповідачем аварійної ситуації у зв`язку зі зміною напряму його руху значною мірою обумовлювалось тим, що у момент початку маневру відповідача позивач керував автомобілем зі швидкістю, яка не була безпечною та обраною без належного урахування дорожньої обстановки і такі порушення ПДР з боку позивача відповідач не мав обов`язку враховувати під час зміни напрямку руху.

Саме невірно обрана позивачем швидкість руху в більшій мірі потягла виникнення ДТП з ушкодженням автомобіля позивача ніж маневр відповідача, адже у разі руху автомобілем позивача з належною швидкістю, яка б відповідача дорожній обстановці, яка передувала ДТП, навіть в разі небезпечного маневру з боку відповідача, водій-позивач мав би змогу уникнути зіткнення з парканом.

У аспекті викладеного вище слід відхилити доводи скаржника у справі про те, що суд невірно визначив ступінь вини обох водіїв в ДТП, так як сама по собі наявність вини особи в події ДТП, на чому наголошує скаржник, не свідчить про те, що така особа винна саме на 50%, адже за змістом ч.1 ст.1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у частці, при чому визначення вини кожного з учасників визначає саме суд, виходячи з вимог закону, обставин справи та наявних доказів. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, визначаючи ступінь вини позивача 60%, а, відповідно, ступінь вини відповідача -40 % у спричиненні ними обома вищевказаної ДТП.

Далі, згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення речі.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Таким чином, виходячи з визначеної позивачем суми збитків 317498,51 грн. (навіть враховуючи його апеляційні посилання на висновок судового експерта Кипи С.М. від 23.10.2020) розмір шкоди з урахуванням ступеня вини відповідача 40% - 317498,51*0,4=126 999,40 є повністю покритим страховим відшкодуванням 130 000 грн. Отже суд першої інстанції вірно вказав, що позов у справі не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів перевищення розміру збитків, які мають бути йому відшкодовані відповідачем, розміру ліміту страхової відповідальності страховика відповідача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру, визначення розміру матеріального збитку повинно бути підтверджено належним засобом доказування.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.01.2022 в даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Одночасно відповідачем в апеляційному суді перед розглядом справи по суті заявлено клопотання про відшкодування за рахунок позивача понесених витрат на правничу допомогу в сумі 18200 грн., які згідно акта виконаних робіт від 21.04.2022 складаються з такого: 1300 грн. за складання договору, 1300 грн. за ознайомлення з апеляційною скаргою, 10400 грн. за складання відзиву, 2600 грн. за складання заяви про розгляд справи в судовому засіданні, 1300 грн. за складання заяви про видачу апеляційної скарги, 1300 грн. за консультацію клієнта.

Вказані послуги відповідачу надано адвокатом Єфімовою Л.Я. згідно договору про надання правничої допомоги від 21.04.2022. Відповідно до квитанції від 21.04.2022 відповідач заплатив адвокату Єфімовій Л.Я. за надану правничу допомогу 18200 грн.

При цьому, від сторони позивача до суду надійшло письмове клопотання про зменшення заявлених відповідачем судових витрат по справі, оскільки вони вважають їх явно завищеними та необґрунтованими, враховуючи малозначність справи та невелику ціну самого позову.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (як у даній справі).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постановах ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 03.06.2020 у справі № 211/1674/19, від 19.08.2020 у справі №195/31/16-ц, від 18.11.2020 у справі №922/3706/19, від 17.12.2020 у справі №922/3708/19.

Далі, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Отже під час вирішення питання про розподіл судових витрат апеляційний суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Така практика відображена в постанові ВС від 13.01.2021 у справі №596/2305/18-ц.

ВП ВС вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та постанова від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У даному випадку, визначаючи обґрунтованість вимог відповідача про відшкодування наданої йому правничої допомоги, апеляційний суд приймає до уваги, що, зокрема, відзив відповідача, підготовлений адвокатом Єфімовою Л.Я., поданий до апеляційного суду 25.04.2020, за змістом доводів аналогічний відзиву, наданому третьою особою по справі ОСОБА_3 ще 15.03.2022, отже не потребував суттєвих затрат часу на його підготовку.

Крім того, враховуючи процесуальну поведінку сторін у справі, їх матеріальне становище, предмет спору щодо стягнення у відшкодування матеріальної шкоди 28 749,26 грн., який суттєвою мірою визначає складність справи, а також засади щодо пропорційності понесених судових витрат складності спору (ціні позову), доводи сторони позивача про необґрунтованість заявлених витрат по справі, апеляційний суд вважає, що до відшкодування за рахунок відповідача підлягає 8000 грн. витрат у відшкодування наданої при апеляційному перегляді справи правничої допомоги, що належним чином співвідноситиметься зі складністю спору в цій справі, обсягом та якістю наданої відповідачу правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 17.01.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ТДВ СК «Кредо», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8000 грн. витрат у відшкодування наданої при апеляційному перегляді справи правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 29.04.2022.

Суддя-доповідач

Судді