Справа № 720/246/22
Провадження № 2/720/318/22
29 квітня 2022 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Ляху Г.О.
з участю секретаря Скриндіца С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, -
Оскільки, відповідач з моменту набуття права власності та до часу звернення до суду постійно створює перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю ТзОВ «Кредитні ініціативи», просив суд виселити відповідача з вищезазначеної нежитлової будівлі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити і справу розглянути у відсутності їх представника. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представників позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Звернувшись із даним позовом до суду, ТзОВ «Кредитні ініціативи» послалося на те, що попереднім власником вказаного нерухомого майна була ОСОБА_1 , яка постійно створює перешкоди в користуванні майном шляхом обмеження доступу до нього.
Зі складеного від 20 травня 2021 року акту обстеження об`єкту нерухомості, який розташовано по АДРЕСА_1 за участі представників ТзОВ «Кредитні ініціативи» ОСОБА_2. та Протас А.Е. вбачається, що окрім останніх при спробі обстеження об`єкту були присутні - ОСОБА_1 , її донька та зять, а також дві місцеві мешканки, які всіляко перешкоджали потрапити до середини нежитлової будівлі представникам.
Окрім того, 11 січня 2022 року на адресу відповідача було направлено вимогу про звільнення приміщення, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим відправленням із описом вкладення до нього та фіскальним чеком. Однак, не дивлячись на вказане, ОСОБА_1 на вимогу про звільнення приміщення ніяк не відреагувала.
За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічний принцип закріплено у ч.1 ст. 321 ЦК України.
За змістом ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, зміст права власності становлять правомочності володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Під володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном слід розуміти усвідомлену юридично гарантовану можливість мати річ у своєму фактичному виключному господарському пануванні, юридично забезпечену можливість застосовувати корисні властивості речі та юридично забезпечену можливість визначати подальшу долю майна шляхом вчинення щодо нього юридичних актів.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має праві вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 391 ЦК України та виходячи з її назви (захист прав власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння), нею встановлено речовий спосіб захисту права власника від порушень, які не пов`язані з позбавлення власника правомочності володіння, а спрямований на захист його правомочностей користування та розпорядження майном.
Оскільки позбавити власника, без позбавлення самого правового титулу правомочності володіння спірним нежитловим приміщенням як нерухомим майном в силу його специфіки неможливо, у випадку безпідставного знаходження у ньому відповідача, має місце саме створення перешкод у користуванні та розпорядженні приміщенням без позбавлення володіння.
Належним способом захисту при цьому є встановлений ст. 391 ЦК України негаторний позов про усунення перешкод у користуванні власником майна, під який підпадає вимога про виселення відповідача.
Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.
Отже, задоволення негаторного позову можливе за сукупності двох підстав: наявності у позивача права вимоги усунення перешкод та вчинення перешкод відповідачем (аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі № 907/791/17, від 17 липня 2019 року по справі № 910/9110/18 та від 25 лютого 2020 року по справі № 911/816/19).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року по справі № 653/1096/16-ц зробила висновок, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи володіння майном на момент звернення з позовом до суду.
Також, аналогічна правова позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 924/1220/17.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що з моменту набуття позивачем права власності на зазначений об`єкт нерухомості і по даний час, останній позбавлений можливості в повній мірі реалізувати своє право власності, зокрема користуватись та розпоряджатись належним йому майном з огляду на те, що ОСОБА_1 , як попередній власник цього майна не звільнила його та продовжує ним користуватись без будь-яких правових на те підстав, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову та виселення відповідача з об`єкту нерухомості.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 2481 гривні.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, -
Усунути перешкоди у користуванні товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» належним йому на праві власності нерухомим майном, а саме нежитловою будівлею до складу якої входить магазин з міні-баром літера «А», загальною площею 1074 кв.м., колодязь бетонні кільця №3, огорожа бетонна решітка/цегла №4, замощення бетон №1, та розташована по АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позову до суду в сумі 2481 гривні.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач може подати до Новоселицького райсуду заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Ляху Г.О.