РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року м.Борщів

Борщівський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Губіш О.А.

при секретарі Окулянко У.Г.

з участю:

представника відповідача адвоката Кучми Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу за позовом Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, в особі представника Молень Ірини Йосифівни, до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання, -

в с т а н о в и в:

Позивач Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, в особі представника Молень І.Й., звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання у розмірі 143220, 16 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог, посилається на те, що на підставі рішення приймальної комісії від 11 серпня 2013 року №21, наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» №622 від 11 серпня 2011 року ОСОБА_1 зараховано студентом першого курсу медичного факультету. На виконання вимог Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №992 від 22 серпня 1996 року та Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України №367 від 25 грудня 1997 року, 01 вересня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського» та ОСОБА_1 укладена угода №53 про підготовку фахівця з вищою освітою. За умовами вказаної угоди, відповідач зобов`язувався прибути після закінчення Університету на навчання в інтернатуру відповідно до направлення та пройти повний курс навчання згідно програми; по завершенню навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювання не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатурі або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати університету вартість навчання та суму отримання стипендії.

На виконання умов укладеної угоди згідно Протоколу засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» у червні 2019 року, від 23 квітня 2019 року, а також на підставі заяви відповідача від 23 квітня 2019 року, поданої на ім`я голови Комісії з працевлаштування - ректора Університету, відповідача направлено на роботу у Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, що знаходиться за адремою м.Тернопіль вул.Рєпіна, 11), на посаду лікаря з медицини невідкладних станів. Із пропозицією щодо працевлаштування відповідач погодився, про що свідчить його особистий підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників 2019 року.

Поряд з тим, позивач зазначив, що на підставі наказу МОЗ України №1353 від 12 червня 2019 року «Про зміну найменування та затвердження статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України (нова редакція)», Державному вищому навчальному закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» змінено найменування на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України.

25 червня 2019 року наказом ректора ТНМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України №182 (ДМ), на підставі результатів державних екзаменів і відповідно до рішення Державної екзаменаційної комісії, відповідачу присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом.

Крім того, з листа Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Тернопільської обласної ради № 669 від 08 вересня 2020 року, позивачу стало відомо, що відповідача зараховано з 01 серпня 2019 року на посаду лікаря інтерна зі спеціальності «Медицина невідкладних станів» Тернопільської станції Е(Ш)МД Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф. Із цього ж листа також дізнався, що з 01 серпня 2020 року відповідач не з`являвся на базу стажування для подальшого проходження заочного циклу інтернатури. Надати письмове пояснення відмовився, а усно повідомив, що не бажає продовжувати проходження заочного циклу інтернатури.

У зв`язку з наведеним, наказом генерального директора (головного лікаря) КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Тернопільської обласної ради №153 від 03 вересня 2020 року, відповідача було звільнено з посади лікаря-інтерна зі спеціальності «Медицина невідкладних станів» за прогули без поважних причин.

Таким чином, вказані дії відповідача свідчать про те, що він відмовився пройти згідно з направленням повний курс навчання в інтернатурі згідно програми та відповідно в подальшому відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, і, як наслідок, невиконання відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного бюджету вартість навчання.

Так, відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету Університету за державним замовленням випуску 2019, вартість навчання становить 118997, 08 гривень. Згідно довідок №№07/2782, №07/2783, 07/2784 від 15 липня 2021 року, за період навчання відповідача з вересня 2013 року по червень 2019 року, останньому було нараховано та виплачено стипендію у розмірі 24223, 08 гривень.

Поряд з тим, позивач зазначив, що 15 липня 2021 року Університетом було надіслано відповідачу вимогу про виконання зобов`язання, а саме повернення затрачених бюджетних коштів на навчання та суму отриманої стипендії в загальному розмірі 143220, 16 грн, а 03 серпня 2021 року від відповідача отримано відповідь, що виконання зобов`язання не підлягає до задоволення в повному обсязі.

А тому просив стягнути з відповідача кошти за навчання у розмірі 143220, 16 грн та понесені судові витрати.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву.

Відзив на позов стороною відповідача подано до суду 6 червня 2022 року, з порушенням питання щодо визнання поважними причин, з яких такий не було подано у визначені судом строки, з огляду на те, що останній поданий представником позивача, місцем діяльності якої є м. Київ, яке в період до 25.04.2002р. було зоною бойових дій, крім того, у період з 19 квітня по 26 травня 2022р. представник відповідача знаходилася поза межами держави.

У відзиві зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги позивача в повному обсязі, а позовну заяву вважає такою, що не підлягає задоволенню у зв`язку з невиконанням умов угоди позивачем, з огляду на наступне. Так, відповідач є випускником Тернопільського національного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського 2019 року за спеціальністю - лікувальна справа .

01.09.2013 між відповідачем, та позивачем було укладено Угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №53 (далі по тексту - Угода) на виконання «Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» затвердженого Наказом міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997р. №367 (далі по тексту - Порядок №367).

Позивач стверджує, що згідно укладеної Угоди Відповідач зобов`язувався прибути після закінчення Університету на навчання в інтернатуру відповідно до направлення та пройти повний курс навчання згідно програми; по завершенню навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатуру або за призначенням на місце працевлаштування - відшкодувати Університету вартість навчання та суму отриманої стипендії.

25.06.2019, згідно Наказу №182, відповідачу присвоєно кваліфікацію Лікаря та видано диплом.

У відповідності до п. 18 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. N 992, (далі по тексту - Порядок №992) який був чинний на момент підписання між позивачем та відповідачем Угоди Керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий - надсилається замовникові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не запропонував у встановленому порядку посаду та не здійснив будь яких дій пов`язаних з працевлаштуванням відповідача. Крім того, позивачем не додано до матеріалів справи Картки працевлаштування випускника, наявність в особовій справі якої, доводила б виконання своїх обов`язків позивачем. Також, така Картка відсутня за місцем направлення, тобто в лікарні, куди ніби то позивач направив для подальшого працевлаштування відповідача.

У зв`язку з тим, що відповідач не отримав пропозиції щодо працевлаштування за рік до закінчення навчального закладу, тобто, до 25.06.2018, відповідач не розраховував на працевлаштування.

Поряд з тим зазначила, що влаштування на інтернатуру для відповідача було вкрай проблематичним. Лікарні не хотіли працевлаштовувати інтернів, а позивач ніякого сприяння не здійснював. Випускникам було повідомлено про те, що працевлаштування з 2017 року не є обов`язком Вишу. Попри все, 11.01.2019 відповідач, на підставі особистих домовленостей з головним лікарем, отримав з Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (м. Тернопіль) гарантійний лист, куди був працевлаштований на посаду лікаря-інтерна з медицини невідкладних станів.

Позивач спочатку зібрав від всіх випускників отримані ними у майбутніх роботодавців Гарантійні листи, а потім, вимагав написання заяв на направлення на роботу.

Фактично, працевлаштування відповідача відбулося самостійно, але за ініціативи позивача та на його вимогу, всі документи було оформлено таким чином, ніби працевлаштування здійснено за скеруванням позивача. 25.06.2019 відповідач видав позивачеві Довідку про навчання за бюджетні кошти, яка свідчить про самостійне працевлаштування відповідача.

Позивач замовчує та умисно не додає документи, які є в особовій справі відповідача та, додатково зберігаються в Центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (м. Тернопіль), в Департаменті охорони здоров`я Тернопільської обласної адміністрації та свідчать саме про самостійне працевлаштування відповідача та фактичне невиконання позивачем своїх обов`язків згідно Угоди.

Враховуючи те, що розподіл, передбачений Порядком №367, позивачем не було організовано та забезпечено, враховуючи те, що мало місце самостійне працевлаштування, позивача на підставі Гарантійного листа, мала бути видана Довідка про надання можливості самостійного працевлаштування передбачена Додатком №4 «Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» затвердженого Наказом міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997р.

Згідно п. 20. Порядку №367 «На керівників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти покладається персональна відповідальність за своєчасне вручення випускникові диплома, направлення на роботу або довідки про надання можливості самостійного працевлаштування».

Згідно п. 21. Порядку №367 випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Позивачем замовчується той факт, що відповідач скористався правом вільного вибору місця роботи та надав гарантійний лист, на підставі якого, з невідомих підстав, отримав направлення на роботу № 48, а мав отримати Довідку про надання можливості самостійного працевлаштування.

Вказує, що позивач скористався необізнаністю відповідача та створив для нього вкрай невигідні умови, надав документи за яких може вимагати відшкодування коштів витрачених на навчання попри те, що сам порушив умови укладеної Угоди.

Можливість самостійного працевлаштування, якою фактично скористався відповідач, надала йому право самостійно визначитись з місцем роботи, тому настання наслідків у вигляді компенсації до державного бюджету коштів за навчання у зв`язку з не відпрацюванням трьох років є неможливим. Така позиція узгоджується з позицією Колегії суддів Дніпровського апеляційного суду.

Відповідач вважає, що Направлення на роботу № 48 від 16.05.2019 було надано позивачем безпідставно, оскільки розподілу та працевлаштування не було. Відповідач неодноразово висловлював свою позицію щодо порушення умов Угоди саме позивачем. У відповідь на вимогу позивача про сплату коштів у розмірі 143 220,16 грн., відповідач надав заперечення від 26.07.2021 та вказував на порушення Угоди позивачем.

10.01.2022 року відповідачем було направлено на адресу позивача заяву з вимогою скасування направлення № 48 від 16.05.2019 року у зв`язку з неправомірністю його видачі та отриманні «Довідки про надання можливості самостійного працевлаштування», за формою, що передбачена Додатком №4 «Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» затвердженого Наказом міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997р. Позивач відмовив у скасуванні такого Направлення у зв`язку з тим, що Університет не наділений правомочністю щодо скасування направлення на роботу.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що саме позивачем порушено умови Угоди про підготовку фахівців з вищою освітою №53 від 01.09.2013, у зв`язку з фактичною бездіяльністю та перекладенню обов`язку по працевлаштуванню на відповідача.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 15 червня 2022 року, позивач зазначив, що угодою № 53 від 01 вересня 2013 року про підготовку фахівців з вищою освітою, укладеною між ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського» та відповідачем (далі Угода), передбачено обов`язок ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського» забезпечити: якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; оформити студентові направлення на працевлаштування; здійснити контроль за своєчасним прибуттям студента до місця проходження інтернатури після закінчення навчання в Університеті.

Університет повністю виконав умови укладеної з відповідачем Угоди, а саме: забезпечив якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, оформив студентові направлення на працевлаштування та здійснив контроль за своєчасним прибуттям студента до місця проходження інтернатури після закінчення навчання в Університеті.

Пунктом 17 цього Порядку передбачено, що випускники вищих навчальних закладів працевлаштовуються на місця, доведені до вищого навчального закладу виконавцями державного замовлення.

Відповідно до п.5 цього Порядку, за рік до закінчення навчання міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, державні організації та установи, уповноважені Кабінетом Міністрів України, укладають контракти з виконавцями державного замовлення (далі - державні замовники) відповідно до кількості замовлених місць, подають міністерствам та центральним органам виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні вищі навчальні заклади, які виконують державне замовлення (далі - виконавці державного замовлення), перелік місць працевлаштування та умов, які вони зобов`язуються створити випускнику (забезпеченість житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії). Замовники несуть відповідальність за достовірність поданої інформації про потребу у фахівцях. Враховуючи наведене, Університет самостійно без інформації виконавця державного замовлення не міг запропонувати випускнику посаду відповідно до укладеної угоди.

Так, лише 16 січня 2019 року на адресу Університету надійшов лист від Міністерства охорони здоров`я України №11.2-10-903 від 14 січня 2019 року «Про працевлаштування випускників 2019 року, які навчались за державним замовленням, адресований ректорам закладів вищої освіти та керівникам структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних (Київської міської) державних адміністрацій. Згідно з даним листом МОЗ України запропонувало закладам вищої освіти: провести засідання Комісій зі сприяння працевлаштуванню випускників 2019 року, які навчались за державним замовленням та звернулись з відповідною заявою до адміністрації закладу вищої освіти з урахуванням вимог наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 27.04.2011 №404 «Про затвердження Типового положення про підрозділ вищого навчального закладу щодо сприяння працевлаштуванню студентів і випускників»; при працевлаштуванні зазначених випускників врахувати наявні вакантні посади, подані структурними підрозділами з питань охорони здоров`я обласних (Київської міської) держаних адміністрацій до закладів вищої освіти, та гарантійні листи керівників закладів охорони здоров`я щодо їх працевлаштування; до 18.05.2019 надіслати до МОЗ України із супровідним листом за підписом ректора, копії завірених належним чином заяв випускників, які висловили бажання оформити направлення на роботу, та відповідні матеріали для підписання.

В подальшому 11 лютого 2019 року на адресу Університету надійшов лист від Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації №565/06-01 від 01.02.2019 про те, що Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації не заперечує проти направлення на роботу в Тернопільську область випускника лікувального факультету Університету 2019 року ОСОБА_1 . При направленні буде забезпечений роботою на посаді лікаря з медицини невідкладних станів Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф та навчанням в інтернатурі.

До вищевказаного листа було також долучено Гарантійний лист Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф № 16 від 11 січня 2019 року, згідно з яким адміністрація Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф не заперечує щодо проходження інтернатури за спеціальністю «Лікувальна справа» випускника Університету ОСОБА_1 , з наступним гарантованим працевлаштування на посаді лікаря з медицини невідкладних станів Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф.

23 квітня 2019 року Університетом було проведено засідання Комісії зі сприяння працевлаштуванню випускників 2019 року, які навчались за державним замовленням та звернулись з відповідною заявою до адміністрації Університету.

Поряд з цим, 23 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_1 власноручно написав заяву голові Комісії з працевлаштування випускників - ректору ОСОБА_2 з проханням видати йому оформлене у МОЗ України направлення на роботу в Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації в Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (за адресою: 46020, Тернопільська область, місто Тернопіль, вул. Рєпіна, 11).

Згідно з п.8.4. Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України №367 від 25.12.1997 (надалі Порядок №367), комісія знайомиться з даними випускника, заслуховує та обговорює рекомендації про найбільш доцільне направлення його на роботу, а також особисті побажання випускника щодо майбутньої спеціальності і місця роботи.

Відтак, на виконання умов укладеної Угоди, згідно з Протоколом засідання Комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» у червні 2019 року, від 23 квітня 2019 року, а також враховуючи заяву відповідача від 23 квітня 2019 року, листи Міністерства охорони здоров`я України №11.2-10-903 від 14 січня 2019 року, Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації №565/06-01 від 01 лютого 2019 року та Гарантійний лист Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф №16 від 11 січня 2019 року, відповідача - ОСОБА_1 було направлено на роботу у Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (за адресою: 46020. Тернопільська область, місто Тернопіль, вул. Рєпіна. 11) на посаду лікаря з медицини невідкладних станів.

Із пропозицією щодо працевлаштування відповідач погодився, отримавши 09 липня 2019 року направлення на роботу №48, про що свідчить його особистий підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників медичного факультету Університету, спеціальності «Лікувальна справ», за 2019 рік.

Тому, за вказаних обставин, твердження відповідача про те, що Університет не виконав своїх обов`язків, а саме не сприяв у працевлаштуванні, є безпідставним та необгрунтованим.

Університет повністю виконав умови укладеної з відповідачем Угоди, а саме: забезпечив якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця та оформив студентові направлення на працевлаштування.

Окрім цього, звертає увагу, що твердження відповідача про те, що Довідка про навчання за бюджетні кошти №05/1-18/1003 від 25 червня 2019 року, видана Університетом ОСОБА_1 , свідчить про його самостійне працевлаштування, є необгрунтованим припущенням та не відповідає дійсності.

Як вбачається з даної довідки, у ній зазначено, що « ОСОБА_1 навчався на денному відділенні в Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського МОЗ України на медичному факультеті спеціальності «Лікувальна справа» з 1 вересня 2013 року по 25 червня 2019 року. Форма навчання : бюджетна. Наказ про зарахування на навчання №622 від 11 серпня 2013 року. Наказ про випуск № 182 (ДМ) від 25 червня 2019 року».

Зміст цієї довідки жодним чином не свідчить про самостійне працевлаштування відповідача.

Також звертає увагу суду, що відповідно до п.9 Порядку №367, за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування у випадку розірвання випускником угоди, передбаченої пунктом 5 цього Положення, з таких причин: встановлення інвалідності І або II групи, внаслідок чого випускник не може стати до роботи за місцем призначення; встановлення інвалідності І або II групи у дружини (чоловіка) випускника, у одного з батьків (або осіб, які замінюють батьків) випускника; якщо випускник - вагітна жінка, мати або батько, які мають дитину у віці до трьох років або дитину, яка згідно з медичним висновком потребує догляду (до досягнення нею шестирічного віку); одинока мати або батько, які мають дитину до чотирнадцяти років або дитину - інваліда; у разі проходження чоловіком (дружиною) військової служби (крім строкової), в тому числі за контрактом, на посадах рядового, сержантського й старшинського складу, прапорщиків, мічманів та офіцерів у Збройних Силах, Національній гвардії, Прикордонних військах, Службі безпеки, а також інших військових формуваннях, створених відповідно до законодавства України, та служби в органах внутрішніх справ поза місцем розташування замовника; у разі вступу випускників вищих закладів освіти І - II рівнів акредитації до вищих закладів освіти III - IV рівнів акредитації.

Однак, Угода не була розірвана відповідачем з вищевказаних підстав, у зв`язку з чим, у позивача не було жодних підстав для видачі відповідачу такої довідки.

Окрім цього, від відповідача жодних заяв про бажання самостійного працевлаштування чи відмови від отримання направлення на роботу на адресу Університету не надходило.

Твердження відповідача про те, що розподілу та працевлаштування не було, є безпідставними припущеннями, оскільки розподіл у 2019 року в Університеті відбувся, про що свідчить Протокол засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» у червні 2019 року, від 23 квітня 2019 року.

Враховуючи наведене, Університетом не порушено жодних умов Угоди № 53 від 01 вересня 2013 року про підготовку фахівців з вищою освітою, укладеною між ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського» та відповідачем.

Натомість відповідач порушив умови цієї Угоди, а саме: відмовився пройти згідно з направленням повний курс навчання в інтернатурі згідно програми та відповідно в подальшому відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, і як наслідок, невиконання відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку Університету (до державного бюджету) вартість навчання та суму отриманої стипендії.

В судове засідання позивач не з`явився. Представника відповідача Молень І.Й. подала до суду заяву, у якій просила справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просила такий задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Кучма Л.В. в судовому засіданні зазначила, що позов не визнає, просила в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, покази свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі рішення приймальної комісії від 11 серпня 2013 року №21, наказом ректора Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» №622 від 11 серпня 2013 року ОСОБА_1 зараховано студентом першого курсу медичного факультету.

01 вересня 2013 року між Державним вищим навчальним закладом «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського» та ОСОБА_1 укладено угоду №53 про підготовку фахівця з вищою освітою. За умовами вказаної угоди, Університет забов`язується забезпечити якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; оформити студентові направлення на працевлаштування; здійснити контроль за своєчасним прибуттям студента до місця проходження інтернатури після закінчення навчання в Університеті, а студент, окрім іншого, зобов`язується прибути після закінчення Університету на навчання в інтернатуру відповідно до направлення та пройти повний курс навчання згідно програми; по закінченню навчання в інтернатурі прибути на місце працевлаштування згідно призначення і відпрацювання не менше трьох років; у разі відмови їхати за направленням на навчання в інтернатурі або за призначенням на місце працевлаштування відшкодувати університету вартість навчання та суму отриманої стипендії.

Згідно Протоколу засідання комісії з персонального розподілу молодих спеціалістів, які закінчують ДВНЗ «ТДМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» у червні 2019 року, від 23 квітня 2019 року, а також на підставі заяви відповідача від 23 квітня 2019 року на ім`я голови Комісії з працевлаштування - ректора Університету, постановлено направити ОСОБА_1 молодого спеціаліста на роботу у Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (за адресою: м.Тернопіль вул.Рєпіна, 11) на посаду лікаря з медицини невідкладних станів.

Окрім цього, направлення на роботу №48 було вручене відповідачу особисто, про що свідчить його підпис в Журналі обліку направлень на роботу випускників медичного факультету Університету, спеціальності «Лікувальна справа» за 2019 рік.

Згідно з наказом МОЗ України №1353 від 12 червня 2019 року «Про зміну найменування та затвердження статуту Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського МОЗ України (нова редакція)», Державному вищому навчальному закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» змінено найменування на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України.

Наказом ректора «ТНМУ імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» від 25 червня 2019 року № 182(ДМ) «Про випуск лікарів 2019 року» ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря і видано диплом.

Згідно наказу Управління охорони здоров`я Тернопільської ОДА №98-к від 12.07.2019, таким наказано зарахувати випускника 2019 року Тернопільського державного медичного університету імені І.Я. Горбачевського ОСОБА_1 на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності медицина невідкладних станів до КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Тернопільської обласної ради з 01.08.2019 до 29.01.2021.

Наказом директора «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» головного лікаря ОСОБА_4 , ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01.08.2019 в Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф на посаду лікаря-інтерна Тернопільської станції Е(Ш)М Д за спеціальністю «Медицина невідкладних станів, згідно наказу УОЗ ТОДА від 12.07.2019 №98-к з окладом згідно штатного розпису.

Згідно витягу з наказу генерального директора КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №153 від 03 вересня 2020 року, ОСОБА_1 звільнений з 03.09.2020 року з посади лікаря інтерна зі спеціальності «Медицина невідкладних станів» згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Допитана в ході судового розгляду , як свідок ОСОБА_3 , показала, що є дружиною відповідача, навчалась разом з ним на одному факультеті Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, де під час навчання на останньому курсі студенти, шляхом участі у загальних зборах, були сповіщені про проходження інтернатури, при умові працевлаштування до медичної установи, у зв`язку з чим пред`явлення до закладу гарантійного листа з місця, де очікують на працевлаштування. При цьому, до їх відому було доведено, що після закінчення закладу вони повинні відпрацювати 3 роки, в іншому випадку зобов`язані відшкодувати вартість навчання. Вона та чоловік навчались на бюджетній формі. Після цього, фактично самостійно з`ясовували наявність вакантних місць у медзакладах м. Тернопіль, за результатами чого в січні 2019 року отримали гарантійного листа Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, який було подано до адміністрації навчального закладу. Після закінчення навчання, разом були працевлаштовані в установу , де працювали майже рік. Проте, через незадовільний фінансовий час, весь цей час шукали можливість працевлаштуватися за кордоном. Тому, отримавши повідомлення про необхідність проходження відповідного екзамену у Польші, виїхали туди. Будь-яких заяв про підстави звільнення з цього приводу не залишали. Так вчинили,оскільки вважають, що працевлаштування після закінчення університету було здійснено ними самостійно, а тому, ніяких зобов`язань з цього приводу перед позивачем нести не можуть. Крім того, показала, що тільки після звернення позивача до суду з вимогою про відшкодування вартості навчання вона та відповідач почали вживати заходи щодо доведення під ставності своїх дій, як осіб, які самостійно були працевлаштовані після закінчення університету.

Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету ОСОБА_1 за державним замовленням, 2019 року випуску, вартість навчання ОСОБА_1 становить 118997, 08 гривень.

Згідно довідки про доходи №07/2782 виданої 15 липня 2021 року Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з вересня 2013 року по грудень 2014 року становить 13161, 52 гривень.

Відповідно із довідкою про доходи №07/2783 виданої 15 липня 2021 року Тернопільським національним медичним університетом імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з січня 2015 року по грудень 2018 року становить 11061, 56 гривень.

15 липня 2021 року Медичним університетом імені І.Я. Горбачевського направлялась ОСОБА_1 письмова вимога про виконання зобов`язання за №19/2796, якою відповідача повідомлено про необхідність відшкодувати затрачені Університетом кошти за його навчання у сумі 143220, 16 гривень, в строк семи днів з моменту отримання даної вимоги.

У відповідь, Університетом від представника ОСОБА_1 адвоката Кучми Л.В. отримано заперечення на вимогу про виконання зобов`язання, в яких останньою зазначено, що такі вимоги Університету є неправомірними, оскільки на сьогоднішній день відсутні правові механізми, які б зобов`язували студента відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, а тому вимога про виконання зобов`язання не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вищевказане свідчить про те, що відповідач відмовився відпрацювати не менше трьох років як молодий фахівець в державній установі охорони здоров`я, і як наслідок, невиконання відповідачем умов Угоди тягне за собою обов`язок відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного бюджету вартість навчання.

Згідно із статтею 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам (частина третя статті 53 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 62 Закону України від 01 липня 2014 року № 1556-VII «Про вищу освіту» (в чинній редакції далі - Закон про вищу освіту 2014 року) особи, які навчаються у закладах вищої освіти, мають право на призначення стипендій (пункт 11).

Частина друга цієї ж статті Закону про вищу освіту 2014 року визначає, що особи, які навчаються у закладах вищої освіти за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання академічних та соціальних стипендій у встановленому законодавством порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок працевлаштування випускників ВНЗ), підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю.

Згідно з пунктом 4 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1.

Згідно з Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Указ Президента № 77/96) особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до Державного бюджету повну вартість навчання.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Порядок працевлаштування № 367), пунктом 6 цього Порядку передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.

Суд звертає увагу на те, що договірне зобов`язання - це відносне правовідношення між юридично рівними і майново самостійними особами, що виникає на підставі укладеного договору, який виражає їх загальну волю на досягнення цивільно-правових результатів майнового чи немайнового характеру, настання яких відбувається у разі здійснення боржником певних активних дій, що відповідають праву вимоги кредитора і не зачіпають прав і законних інтересів третіх осіб, що не є учасниками зазначеного правовідношення. Оскільки метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів, особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання - це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. При виконанні різноманітних договірних зобов`язань суб`єкти мусять керуватися загальними засадами, що йменуються принципами виконання зобов`язання. І в сучасних умовах до них відносять принципи належного та реального виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суду у своїй Постанові від 26 січня 2021 року при розгляді справи № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням. Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця. Покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасник умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави.

Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 26 січня 2021 року при розгляді справи № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20), відповідно до якого якщо частина друга статті 52 Закону України про освіту 1991 року була чинною на час вступу студента до вищого навчального закладу, та особа, яка претендує на отримання вищої освіти, добровільно підписала угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, навчалася за кошти державного бюджету, погодилася відшкодувати вартість цього навчання, погодилася на працевлаштування її відповідним навчальним закладом на умовах зазначеної угоди та отримала направлення на роботу, то у разі відмови цієї особи відпрацювати відповідно до умов зазначеної угоди встановлений термін відпрацювання заклад освіти, який забезпечив відповідне навчання цієї особи, може в судовому порядку стягнути з неї кошти за навчання. Як зазначається в Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки частина друга статті 52 Закону України про освіту 1991 року у редакції, чинній на час виникнення правовідносин сторін цього спору щодо здобуття відповідачем зазначеної освіти, була чинною, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення угоди від 01 вересня 2011 року, регулюються саме нею. Положення частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 5 ЦК України щодо зворотної дії в часі закону, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, в даному разі потрібно розуміти так, що особа звільняється від встановленої законом цивільної відповідальності, в тому разі коли така відповідальність закріплена лише скасованим законом, однак скасування закону, який передбачає цивільну відповідальність особи, за загальним правилом не звільняє її від цивільної відповідальності на користь контрагента, якщо така відповідальність закріплена і в чинному цивільно-правовому договорі, украденому цією особою.

Обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою «покарання», становить заборонену цим положенням «примусову чи обов`язкову працю». Слід врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити «примусову працю» від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. В протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття «непропорційний тягар» та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції.

Обов`язок особи відшкодувати на користь держави кошти, витрачені на її навчання (пов`язані із цим витрати, їх окремі види тощо) за невиконання вимоги про відпрацювання за направленням не є втручанням у право власності особи, гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції, та не становить порушення принципу пропорційності. Відповідно до практики ЄСПЛ такі суми відшкодування на корить держави можуть визначатись з урахуванням вартості навчання, виплат на утримання особи, яка навчається (наприклад, вартість проживання, їжі та обладнання, наданих особі під час навчання), субсидованої державою стипендії особі, яка навчається.

Стаття 2 Протоколу № 1 до Конвенції захищає та гарантує загальне особисте право особи на освіту. Держави не зобов`язуються організовувати за власний кошт або субсидувати освіту визначеного виду або рівня. Водночас, держава не зобов`язана виключно утримуватись від порушень цього права, а несе й відповідні позитивні зобов`язання, аби забезпечити дотримання права, захищеного статтею 2 Протоколу № 1 до Конвенції. Відповідні обмеження не повинні звужувати згадане право настільки, щоб порушити його сутність і позбавити його ефективності. Такі обмеження мають бути передбачуваними для зацікавленої особи і переслідувати законну мету.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення угоди від 01 вересня 2013 року), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2013 року) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 367 (редакція чинна на час укладення угоди від 01 вересня 2013 року) випускник має обов`язок відшкодувати у встановленому порядку до Державного або місцевого бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін. При цьому незгода цього випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за відповідним призначенням.

Крім того, пунктом 21 чинного Порядку працевлаштування № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц), від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц).

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 26січня 2021 року при розгляді справи № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) прийшла до правового висновку проте, що отриману випускником вищого навчального закладу під час навчання академічну стипендію слід вважати такою, що входить до складу витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання уразі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (зокрема, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом).

Зобов`язання випускника вищого навчального закладу щодо повернення здійснених на навчання витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання у разі його неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (зокрема відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом) є мірою цивільно-правової відповідальності цього випускника і водночас, способом захисту майнових прав та інтересів замовника навчання. До спірних правовідносин між випускником вищого навчального закладу та замовником його навчання щодо повернення здійснених витрат на це навчання підлягає застосуванню відповідна норма статті 52 Закону України «Про освіту», чинна на момент виникнення між відповідними випускником та вищим навчальним закладом правовідносин щодо навчання випускника, якщо відповідна міра цивільно-правової відповідальності передбачена укладеним договором про надання освітніх послуг.

Відтак, ОСОБА_1 , добровільно підписуючи угоду від 01 вересня 2013 року, погодився на працевлаштування його навчальним закладом, отримав направлення на роботу та, навчаючись за кошти Державного бюджету, погодився відшкодувати вартість свого навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку має місце умисне порушення з вини відповідача прав позивача, відтак, позов Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання підлягає до задоволення.

Вказаний висновок суду відповідає, зокрема, і висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 23 січня 2018 року в справі № 607/9099/15-ц, яку суд відповідно до ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, сплачений при зверненні до суду із позовом судовий збір в розмірі 2270 гривень.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України грошові кошти, витрачені на його навчання в цьому університеті у сумі 143220 (сто сорок три тисячі двісті двадцять) гривень 16 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі такої скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, місцезнаходження: м.Тернопіль, Майдан Волі, 1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: