Номер провадження: 22-ц/813/6600/22
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/13694/21

Номер провадження: 22-ц/813/6600/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою адвоката Іваненка Сергія Валерійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси, ухвалене у складі судді Науменка А.В. 19 жовтня 2021 року, повний текст рішення складено 25 жовтня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь: 1) грошові кошти у розмірі - 111 238,21 грн., з яких: - 87 810, 87 грн. знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією; - 23 427, 34 грн. 3% річних; 2) судовий збір у розмірі 1 112,40 грн..

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року по справі №522/10815/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договорами позики грошей у розмірі - 213 739,46 грн., з яких: - 139 585 грн. 05 коп. - сума основного боргу; - 62 760 грн. 26 коп. - пеня; - 9 437 грн. 87 коп. - знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією; - 1 956 грн. 28 коп. - 3% річних в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 2 265,44 грн..

Рішення суду набрало законної сили - 17.12.2015 року.

Добровільно виконати рішення суду, що набрало законної сили, ОСОБА_2 відмовилась. Виконавчий лист по вказаному рішенню суду неодноразово перебував на примусовому виконанні згідно до Закону України «Про виконавче провадження».

07.04.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. винесено постанову ВП №61759250 про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу №522/10815/14-ц від 15.04.2016 року.

Таким чином, позивачка вказує, що вищевикладене підтверджує той факт, що рішення суду по справі №522/10815/14-ц ОСОБА_2 не виконано і воно перебуває на виконанні в примусовому порядку (а. с. 1 - 5).

2.2 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року задоволено вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 111 238 гривень 21 коп. за період з 18.12.2015 року по 22.07.2021 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року по справі №522/10815/14-ц станом на 22.07.2021 року не було виконано. Враховуючи, що відповідачка не виконала зазначене рішення суду, зокрема, в частині виплати позивачу суми боргу за договором позики, це призвело до знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією та необхідності сплати 3% річних (а. с. 30 - 32).

2.3 Короткий зміст заяви про перегляд заочного рішення

В грудні 2021 року адвокат Іваненко Сергій Валерійович, діючий від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року, в якій просить заочне рішення суду скасувати та призначити справу до розгляду.

Заява обґрунтована тим, що про розгляд справи відповідачка належним чином не сповіщалась. Заявник зазначає, що судом не було враховано, що період розрахунку суми боргу - з 18.12.2015 по 22.07.2021 року перевищує строк позовної давності. Крім того, судом не наведено розрахунку зазначеної суми яка складається з розміру знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією та 3% річних (а. с. 53 54 зворотна сторона).

2.4 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2022 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не надано належних доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивачки та які мають істотне значення для правильного вирішення спору та які не були відомі суду підчас ухвалення заочного рішення (а. с. 70 71).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Іваненко Сергій Валерійович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом першої інстанції не наведено розрахунку суми, яка складається з розміру знецінених коштів у зв`язку з інфляцією та 3% річних; 2) судом першої інстанції не було враховано, що період розрахунку суми боргу - з 18.12.2015 по 22.07.2021 року перевищує строк позовної давності (а. с. 81 82 зворотна сторона).

2.7 Узагальнені доводи позивачки в апеляційному суді

ОСОБА_1 не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.03.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків (а. с. 94 94 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.04.2022 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 109 109 зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 07.06.2022 року» (а. с. 113).

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 03.06.2022 року» (а. с. 118).

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є повідомленою про надходження апеляційної скарги та розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.08.2022 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (111 238,21 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Іваненка Сергія Валерійовича, діючого від імені ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року по справі №522/10815/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договорами позики грошей у розмірі - 213 739,46 грн., з яких: - 139 585 грн. 05 коп. - сума основного боргу; - 62 760 грн. 26 коп. - пеня; - 9 437 грн. 87 коп. - знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією; - 1 956 грн. 28 коп. - 3% річних в межах вартості майна, одержаного у спадщину (а. с. 7 8).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.12.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року залишено без змін. (а. с. 24 27).

Рішення суду набрало законної сили 17.12.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду станом на 22.07.2021 року не було виконано.

Між сторонами виникли правовідносини з прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 5 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У силу частин 1, 2 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлює частина 1 стаття 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначення періоду, за який необхідно стягнути суму інфляційних втрат та три проценти річних.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Заслуговують на увагу доводи апелянта, що в суді першої інстанції ОСОБА_2 не було сповіщено належним чином про розгляд справи, оскільки наявна в матеріалах справи роздруківка з сайту АТ «Укрпошта» не свідчить про належне сповіщення.

Відповідно до ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення, в якому міститься розписка відповідачки про отримання копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками.

До вказаної роздруківки з сайту АТ «Укрпошта» не додано опис вкладення, тому не можливо встановити, що саме було направлено/вручено відповідачці.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20).

Доводи апеляційної скарги щодо невірного періоду стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних заслуговують на увагу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) зазначено: «до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову».

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегією суддів встановлено, що Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року по справі №522/10815/14-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договорами позики грошей у розмірі - 213 739,46 грн., з яких: - 139 585 грн. 05 коп. - сума основного боргу; - 62 760 грн. 26 коп. - пеня; - 9 437 грн. 87 коп. - знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією; - 1 956 грн. 28 коп. - 3% річних в межах вартості майна, одержаного у спадщину (а. с. 7 8).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.12.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхиллено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року залишено без змін (а. с. 24 27).

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року набрало законної сили 17.12.2015 року.

З вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась 22.07.2021 року, тому розрахунок суми боргу 3% річних та інфляційних втрат має бути розрахований за останні 3 роки, які передували подачі позову.

Отже, дата від якої необхідно розраховувати прострочення виконання грошового зобов`язання є - 22.07.2018 року.

У постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, від висновку в якій не відступала Велика Палата Верховного Суду, зазначено, що за змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У справі, яка переглядається, грошове зобов`язання виникло на підставі Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 року у справі №522/10815/14-ц, яким стягнуто заборгованість за позикою, відповідно до якого основна сума заборгованості - 139 585,05 грн., на яку позивачка просить нарахувати інфляційні втрати та 3% річних.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Як встановлює частина 1 стаття 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

При цьому згідно з частиною 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16.05.2018 № 686/21962/15-ц.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»).

У разі, якщо погашення боргу не відбувалося, правильним є розрахунок, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднімається основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачкою, є неправильним, оскільки останній здійснений за період з 18.12.2015 року по 22.07.2021 року.

Враховуючи, що позивачкою було пропущено строк позовної давності про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 18.12.2015 року по 21.07.2018 рік, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаних вимог за вказаний період.

Таким чином, з наявних у справі, наданих позивачкою доказів, колегія суддів приходить до висновку про можливість здійснити нарахування інфляційних втрат на суму основного боргу за позикою, про що зазначено у позові, у розмірі 139 585,05 грн. за період - з 22.07.2018 р. і до 22.07.2021 року (обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.).

Сума основного боргу за позикою, згідно рішення суду складає 139 585,05 грн..

Розрахунок здійснюється за період - з 22.07.2018 р. і до 22.07.2021р..

Розрахунок інфляційних збитків розраховується за формулою:

Індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період; Збитки від інфляції = (Сума боргу х Індекс інфляції) : 100%) - Сума боргу.

Інфляційні втрати:

Останній період (22/07/2018 - 22/07/2021)Індекс інфляції
серпень 2018100,00
вересень 2018101,90
жовтень 2018101,70
листопад 2018101,40
грудень 2018100,80
січень 2019101,00
лютий 2019100,50
березень 2019100,90
квітень 2019101,00
травень 2019100,70
червень 201999,50
липень 201999,40
серпень 201999,70
вересень 2019100,70
жовтень 2019100,70
листопад 2019100,10
грудень 201999,80
січень 2020100,20
лютий 202099,70
березень 2020100,80
квітень 2020100,80
травень 2020100,30
червень 2020100,20
липень 202099,40
серпень 202099,80
вересень 2020100,50
жовтень 2020101,00
листопад 2020101,30
грудень 2020100,90
січень 2021101,30
лютий 2021101,00
березень 2021101,70
квітень 2021100,70
травень 2021101,30
червень 2021100,20
липень 2021100,10

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) = 1.23197335

Інфляційне збільшення: 139 585,05 x 1.23197335 - 139 585,05 = 32 380,01 грн..

Таким чином, інфляційні збитки за вказані періоди складають - 32 380,01 грн..

Розрахунок 3% річних від простроченої суми.

Розрахунок здійснюється за період - з з 22.07.2018 р. і до 22.07.2021р..

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 22/07/2018 до 31/12/2019 139 585,05 x 3 % x 528 : 365 : 1005286 057,61 грн.
з 01/01/2020 до 31/12/2020 139 585,05 x 3 % x 366 : 366 : 1003664 187,55 грн.
з 01/01/2021 до 22/07/2021 139 585,05 x 3 % x 203 : 365 : 1002032 328,97 грн.

Загальна кількість прострочення 1 097 день.

Отже, загальна сума 3% річних від простроченої суми складає - 12 574,13 грн..

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Іваненка Сергія Валерійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , є частково доведеними, а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм матеріального та процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

3.6 Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню необхідно остаточно змінити розподіл судових витрат.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки - ОСОБА_1 судовий збір пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам (40,44%) у розмірі 449,85 грн. = 1112,40 грн. х 40,44%. Вказана сума судового збору стягнута згідно постанови Одеського апеляційного суду від 22.08.2022 року за результатами апеляційного перегляду додаткового рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2021 року. Тому, апеляційній суд в даній постанові не вирішує питання про стягнення з відповідачки на користь позивачки судового збору.

Разом з тим, у зв`язку із відмовою в задоволенні частини позовних вимог позивачки, з останньої на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно відмовленим позовним вимогам (59,56%), що становить 993,80 грн. = 1 668,57 грн. (сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги а. с. 104) х 59,56%.

3.7 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Іваненка Сергія Валерійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 44 954 (сорок чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 14 копійок, з яких: - 32 380 (тридцять дві тисячі триста вісімдесят) гривень 01 копійок - сума інфляційних втрат; - 12 574 (дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні 13 копійок 3% річних.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 993 (дев`ятсот дев`яносто три) грн. 80 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе