Справа № 362/5460/20
Провадження № 2/362/340/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

при секретарі - Сілецькій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Васильків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області про зняття заборони на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позов, в якому просить зняти (припинити) заборону з житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 1303724, зареєстровану 15 вересня 2004 року Васильківською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 3 від 26 грудня 1989 року, АТП -13208.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що в 1989 році ОСОБА_1 отримав в АТП-13208, де на той час працював, позику (кредит) в сумі 3000 карбованців на будівництво будинку по АДРЕСА_1 , та починаючи з 1990 року по 1991 рік позивач через Ощадбанк виплатив АТП-13208 отриману позику (кредит) в повному розмірі. Проте будь-які платіжні документи, включаючи і сам договір позики у позивача не збереглись. В 2009 році позивач безперешкодно оформив на житловий будинок право власності, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Копія інформації додається. На протязі багатьох років, позивач вільно та безперешкодно користувався житловим будинком, однак йому стало відомо, що на належний йому на праві власності житловий будинок ще 15 вересня 2004 року Васильківською районною державною нотаріальною конторою було накладено заборону, реєстраційний номер обтяження 1303724, копія відомості з єдиного реєстру заборон додається.

Як вбачається з інформації з єдиного реєстру заборон, підставою виникнення вказаного обтяження є повідомлення 3 від 26.12.1989 АТП -13208.

Представник позивача надіслав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача надіслав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

15 вересня 2004 року Васильківською районною державною нотаріальною конторою було накладено заборону, реєстраційний номер обтяження 1303724. Як вбачається з інформації з єдиного реєстру заборон, підставою виникнення вказаного обтяження є повідомлення 3 від 26.12.1989 АТП -13208.

Відповідно до інформації, наданої Комунальною установою «Васильківський міський трудовий архів» Васильківської міської ради Київської області від 25.09.2020 № 270/04-01, у зв`язку з реорганізацією АТП 31013 в 1986 році було перейменоване та присвоєне новий індекс-13208. Наказом по регіональному відділенню фонду державного майна України по Київській області № 7/61-8 П від 10 листопада 1995 року Васильківське підприємство 13208 перетворене на ВАТ «Васильківське пасажирське автотранспортне підприємство».

Постановою Господарського суду Київської області у справі № 218/11б-2001 ВАТ «Васильківське пасажирське автотранспортне підприємство», яке було правонаступником АТП 13208, було визнане банкрутом.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.12.2005 року ВАТ «Васильківське пасажирське автотранспортне підприємство» було ліквідоване, номер рішення № 0000391, без правонаступництва.

З відповіді Васильківського міськрайонного відділу ДВС центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо перебування на виконанні у відділі виконавчого листа про стягнення з позивача позики в інтересах АТП 13208 або ж його правонаступника ВАТ «Васильківське пасажирське автотранспортне підприємство» від 02 жовтня 2020 року № 33520 вбачається, що виконавчі документи на примусове виконання відносно позивача до відділу не надходили.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

У відповідності до положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України "Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст. ст. 321, 328 ЦК України, зазначають, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок зняття арешту з майна або його звільнення з-під арешту у цивільному процесі визначений положеннями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" N 6 від 7 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року N 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року N31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

При цьому, згідно з п. 78 зазначеного Порядку, державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Тож, нотаріус як реєстратор, не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, а позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що дія заборони щодо нерухомого майна порушує права позивача щодо його вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 16,317,319,321,391 ЦК України, суд, -суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Зняти (припинити) заборону з житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 1303724, зареєстровану 15 вересня 2004 року Васильківською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 3 від 26 грудня 1989 року, АТП -13208.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду ч шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ковбель М.М.