Номер провадження: 22-ц/813/5580/22
Справа № 504/2169/21
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.08.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 504/2169/21

Номер провадження: 22-ц/813/5580/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Комунальне некомерційне підприємство «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» про визнання незаконним та скасування наказу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Барвенка В.К. 01 листопада 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» № 56 від 24.04.2020 року «Про скорочення посад та вивільнення працівників КНП «ООПЛ № 2» ООР у зв`язку з реорганізацією підприємства та укладення договору на медичне обслуговування населення з НСЗУ» в частині пункту 2.1 «провести персональне попередження працівників структурних підрозділів та відділень Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» ООР по списку додаток № 3: ОСОБА_1 м/с КФД; 2) визнати незаконним та скасувати наказ № 2-к Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» ООР від 04.01.2021 року про переведення ОСОБА_1 з 04.01.2021 року з повної ставки медичної сестри КФД на 0,5 ставки цієї посади; 3) зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» ООР поновити ОСОБА_1 на посаді медичної сестри КФД на повну ставку 1,0 цієї посади; 4) стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» заборгованість по невиплаченій ОСОБА_1 заробітній платі за період з 04.01.2021 року по день прийняття судового рішення, яка станом на 04.07.2021 року становить - 22 518,00 грн. (3 753 х 6 = 22 518 грн.).

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона працює на посаді медичної сестри КФД Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2».

Відповідач незаконно, без її відома та без її згоди, наказом № 2-к від 04.01.2021 року перевів її працювати з цього ж дня з 1,0 ставки на 0,5 ставки цієї посади.

Позивачка стверджує, що роботу медичної сестри на цій посаді вона як виконувала, так і продовжує виконувати по теперішній час. Однак, заробітну плату їй виплачують рівно у два рази менше.

Зазначає, що фактично реорганізації роботи не відбулось, функціональні обов`язки не змінились, не зменшились, тоді як заробітна плата зменшена у два рази. За шість місяців вона втратила заробітну плату у сумі - 22 518 грн..

Посилається на те, що свою згоду на переведення на меншу у двічі заробітну плату вона не надавала.

Тому вважає дії відповідача протиправними (а. с. 1 - 10).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» заперечує проти позову. Просить відмовити у задоволення позовних вимог.

КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» зазначає, що 27.04.2020 року ОСОБА_1 особисто попереджено про наступне вивільнення на підставі вищевказаного наказу, про що свідчить власний підпис ОСОБА_1 від 27.04.2020 року. 04.01.2020 року ОСОБА_1 особисто надала письмову заяву на ім`я директора КНП «ООПЛ № 2» ООР про переведення на 0,5 ставки на посаді медичної сестри КФД. З 04.01.2020 року на підставі наказу № 2-К від 04.01.2020 року ОСОБА_1 переведена працювати на 0,5 ставки медичної сестри КФД установи на підставі її особистої заяви. Заперечень позивачка щодо вказаних дій відповідача не висловлювала (а. с. 31 - 35).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміни в організації виробництва та праці в КНП «ООПЛ № 2» ООР відбулися у зв`язку з реорганізацією підприємства та укладанням договору на медичне обслуговування населенням з НСЗУ. Відтак, виникла необхідність у міжкваліфікаційному співвідношенні розмірів тарифних ставок (посадових окладів) з огляду на економічне обґрунтування можливості надання відповідного матеріального (фінансового) забезпечення працюючому персоналу, починаючи з 27.04.2020 року за умови скорочення чисельності та штату працівників установи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що в КНП «ООПЛ № 2» ООР дійсно мали місце зміни істотних умов праці працівника на посаді медичної сестри КФД, у зв`язку з чим переведення позивачки з 1,0 ставки на 0,5 ставки, за умови виконання роботи тричі на тиждень, є правомірним.

Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позивачки про визнання незаконними вищевказаних наказів КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2».

У задоволенні решти вимог позову місцевий суд вважав за необхідне відмовити, оскільки такі вимоги є похідними щодо вимог про визнання незаконними вищевказаних наказів КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» (а. с. 85 86 зворотна сторона).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року. Ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції не було дотримано норм статей 187, 190 ЦПК України, внаслідок чого порушено права позивачки на отримання ухвали про відкриття провадження у справі, створено штучно умови щодо вирішення спору за відсутності клопотань позивача, без витребування матеріалів, необхідних для справедливого вирішення спору; 2) судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач не знайомив позивачку з наказом № 56 комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради» від 24 квітня 2020 року «Про скорочення посад та вивільнення працівників КНП «ООПЛ № 2 ООР» у зв`язку з реорганізацією підприємства та укладанням договору на медичне обслуговування населенням з НСЗУ»; 3) за змістом оскаржувані накази не відповідають обставинам справи. Такі накази видано з порушенням приписів діючого законодавства; 4) позивачка має переважне право залишитись на роботі як інвалід 2 групи; 5) позивачка не надавала згоди щодо її переведення на іншу роботу(а. с. 90 - 100).

У доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про відсутність фактичної реорганізації КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2». Інші доводи доповнень до апеляційної скарги є відображенням доводів апеляційної скарги та позову.

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось. Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.12.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 рокузалишено без руху (а. с. 108 108 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву, якою усунуто зазначені в ухвалі недоліки (а. с. 111 - 126).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року(а. с. 130 131).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 рокупризначено до розгляду (а. с. 132).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, доповнень до апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 працює на посаді медичної сестри КФД Комунального некомерційного підприємства «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2».

24.02.2020 року Комунальним некомерційним підприємством «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» Одеської обласної ради видано наказ № 56 «Про скорочення посад та вивільнення працівників КНП «ООПЛ № 2» ООР у зв`язку з реорганізацією підприємства та укладання договору на медичне обслуговування населенням з НСЗУ».

З 04.01.2020 року, на підставі наказу № 2-К від 04.01.2020 року, ОСОБА_1 переведена працювати на 0,5 ставки медичної сестри КФД установи.

З 04.01.2021 року ОСОБА_1 здійснює виконання функціональних обов`язків медичної сестри КФД у понеділок, середу, п`ятницю відповідного до штатного розпису за відпрацьовану ставку 0,5 штатних одиниць.

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання незаконними наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості по заробітній платі.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

У статті 32 КЗпП України наведено перелік умов праці, які можна вважати істотними, до яких належать, зокрема: система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад.

Наведений перелік не є вичерпним, оскільки істотними можуть вважатися й інші умови праці.

У випадку по даній справі відбулося переведення посади, на якій працювала позивачка, з повної ставки на ставку 0,5.

Під таким переведенням слід розуміти встановлення працівникові неповного робочого часу.

Питання про те, які саме обставини впливають на зміну істотних умов праці, чинним законодавством не врегульовано, оскільки в ньому відсутній їх вичерпний перелік.

Тлумачення того, що може бути підставою для зміни істотних умов праці наведено в пунктах 10, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», згідно з якими припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Встановлено, що зміни в організації виробництва та праці в КНП «ООПЛ № 2» ООР відбулися у зв`язку з реорганізацією підприємства та укладанням договору на медичне обслуговування населенням з НСЗУ. Відтак, виникла необхідність у міжкваліфікаціному співвідношенні розмірів тарифних ставок (посадових окладів) з огляду на економічне обґрунтування можливості надання відповідного матеріального (фінансового) забезпечення працюючому персоналу починаючи з 27.04.2020 року за умови скорочення чисельності та штату працівників установи.

24.02.2020 року Комунальним некомерційним підприємством «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» видано наказ № 56 «Про скорочення посад та вивільнення працівників КНП «ООПЛ № 2» ООР у зв`язку з реорганізацією підприємства та укладання договору на медичне обслуговування населенням з НСЗУ».

ОСОБА_1 особисто ознайомлена зі змістом даного наказу, про що свідчить додаток № 3 до цього наказу зі списком працівників установи, де у графі «4» значиться прізвище ОСОБА_1 та її власний підпис.

27.04.2020 року ОСОБА_1 особисто попереджено про наступне вивільнення на підставі вищевказаного наказу, про що свідчить власний підпис ОСОБА_1 від 27.04.2020 року.

04.01.2020 року ОСОБА_1 особисто надала письмову заяву на ім`я директора КНП «ООПЛ № 2» ООР про переведення на 0,5 ставки на посаді медичної сестри КФД.

З 04.01.2020 року на підставі наказу № 2-К від 04.01.2020 року ОСОБА_1 переведена працювати на 0,5 ставки медичної сестри КФД установи на підставі її особистої заяви.

З 04.01.2021 року ОСОБА_1 здійснює виконання функціональних обов`язків медичної сестри КФД у понеділок, середу, п`ятницю відповідного до штатного розпису за відпрацьовану ставку 0,5 штатних одиниць. Заборгованість із заробітної плати за установою відсутня.

КНП «ООПЛ № 2» ООР дотримано вимоги щодо ведення Особової картки працівника типової форми № П-2, яка затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25 грудня 2009 року № 495/656, в які здійснюються записи у тому числі про призначення та переведення, в якій містяться відомості про узгодження працівника про призначення та переведення.

В особовій картці міститься власний підпис ОСОБА_1 про її згоду на переведення на 0,5 ставки медичної сестри КФД.

Вищевказане спростовує доводи апеляційної скарги про те, що: відповідач не знайомив позивачку з оскаржуваним наказом № 56; за змістом оскаржувані накази не відповідають обставинам справи. Такі накази видано з порушенням приписів діючого законодавства; позивачка не навала згоди щодо її переведення на іншу роботу.

Крім того, вищевикладене спростовує доводи доповнень до апеляційної скарги щодо відсутності фактичної реорганізації КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2».

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції порушено права позивачки на отримання ухвали про відкриття провадження у справі, як наслідок позбавлено її можливості щодо реалізації процесуальних прав є неспроможними, оскільки останній надано можливість щодо реалізації її процесуальних прав в апеляційному суді.

Інші доводи апеляційної скарги, доповнень до апеляційної скарги на увагу суду не заслуговують.

Таким чином, місцевий суд дійшов до вірного висновку про те, що в КНП «ООПЛ № 2» ООР дійсно мали місце зміни істотних умов праці працівника на посаді медичної сестри КФД, у зв`язку з чим переведення позивачки з 1,0 ставки на 0,5 сатвки за умови виконання роботи тричі на тиждень, є правомірним.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позивачки про визнання незаконними вищевказаних наказів КНП «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2», відмови у задоволенні похідних вимог позову.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, вбачаючи наявність доказів на спростування доводів позову, відсутність доказів на спростування доводів відзиву на позов, місцевий суд дійшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є недоведеною, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе