ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Новіченко Н.В., повне рішення складено 12.10.2021 р., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачки: Служба у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 р. ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову вказувала, що 02.08.2013 уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10.10.2018 у справі № 497/1276/18 шлюб між ними розірвано. Донька залишилась проживати з нею.

Враховуючи те, що з 2017 р. відповідач жодного разу дитину не бачив, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, аліменти не сплачує, матеріальної допомоги не надає, позивачка вважає, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської області, про позбавлення батьківських прав.

З рішенням суду першої інстанції не погодилась позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального і процесуального права, а також фактичним обставинам справи прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд безпідставно не прийняв до уваги ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про стан здоров`я дитини, перешкоджає її оздоровленню.

Зазначає, що суд не взяв до уваги довідку про перебування доньки на медичному диспансерному обліку в Болградському ЗПСМ з діагнозом «Неуточнена алергія». У періоди лікування доньки від алергії необхідно надавати згоду матері та батька дитини на застосування деяких препаратів, а самоусунення батька від виховання дитини свідчить про те, що він не піклується про стан її здоров`я.

Вважає, що відповідач не виконує батьківських обов`язків, покладених на нього законом, оскільки аліменти не сплачує та має заборгованість у сумі 101788 грн., не приймає педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки.

З 2017 р. не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, станом здоров`я, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Вказує, що створилися умови, які шкодять інтересам дитини.

Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері.

Вказані факти самоусунення відповідача від батьківських обов`язків були досліджені та вивчені органом опіки та піклування та висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 ґрунтується на підставі наданих нею документів про заборгованість та інших довідок, акту обстеження побутових умов проживання та опитування сусідів, які підтверджують відсутність батька.

Орган опіки та піклування неодноразово запрошував відповідача на засідання комісії по вирішенню питання доцільності позбавлення його батьківських прав. Проте він не з`являвся на ці засідання, що свідчить про байдужість батька до дитини.

Вважає, що суд помилився в тлумаченні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Зазначає, що ОСОБА_4 належним чином повідомлявся судом про судові засідання, проте на виклик суду не з`явився, не надав заперечення щодо позбавлення його батьківських прав, не надав жодного доказу поважності причин несплати аліментів, що само по собі підтверджує його байдужість до дитини та незацікавленість у контакті з дочкою, що є очевидним та не потребує доказуванню.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.12.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року, а ухвалою суду від 22.12.2021 р. справу призначено до розгляду в апеляційному суді на 09.03.2022 р. о 14:00.

Розпорядженням Верховного Суду від 25 березня 2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

11.04.2022 р. ця цивільна справа надійшла до Полтавського апеляційного суду та ухвалою цього ж суду від 15.04.2022 р. справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 року прийнято до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду з повідомленням учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.07.2022 р. постановлено за клопотанням позивачки ОСОБА_1 розгляд справи о 10:20 28.07.2022 провести в режимі відеоконференції за її участі з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCon.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема, відповідач і третя особа повідомлені в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на вебсайті суду.

Позивачка на відеоконференцзв`язок не вийшла.

Клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило.

З огляду на приписи ст. 372 ч. 2 ЦПК України розгляд справи проведено у відсутність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що 02.08.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження від 23.12.2016 року, виданого Головою адміністрації округу Лімассола Республіки Кіпр, персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , відповідно до якого батьком дитини є ОСОБА_4 (а.с. 11-13).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10.10.2018 у справі № 497/1276/18, яке набрало законної чинності, шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с. 10).

З 10.09.2018 дитина ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає разом з позивачкою за вказаною адресою (а.с. 14,19).

Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 18.12.2018 з відповідача стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто з 11.10.2018 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15-16).

Як убачається з копії медичної довідки зав.відділення ЗПСМ від 09.03.2021 р. ОСОБА_3 , 2016 р.н., перебуває на диспансерному обліку з певним діагнозом (а.с. 20).

Згідно довідки від 21.05.2021 року, яка видана Московським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), станом на 21.05.2021 року за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 101788, 00 грн. (а.с. 17).

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування від 04.12.2020 № 03-Н-152/103, є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 18 вказаної постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Згідно п. 16 цієї ж Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції правильно встановив, і з цим погоджується колегія суддів, що позивачкою не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про наявність винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2016 року народження, вчинення насильства відповідачем по відношенню до дитини або наявності інших обставин, які в силу положень ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

При цьому, місцевий суд надав правильну правову оцінку висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки, який є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, оскільки базується на поясненнях матері, дитини та довідки про заборгованість зі сплати аліментів, без врахування інших обставин. Зокрема, без з`ясування причини, за яких відповідач позбавлений можливості спілкуватися з донькою, без перевірки обставин, які можуть створювати перешкоди відповідачу у виконанні ним своїх батьківських обов`язків. У ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини.

З цих підстав районний суд обґрунтовано не взяв до уваги вказаний висновок, який носить рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Як правильно послався в рішенні суд першої інстанції, наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

У суді першої інстанції позивачка вказувала, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про стан здоров`я дитини, перешкоджає її оздоровленню, не надаючи дозвіл на виїзд за межі України.

Суд першої інстанції надав правильну правову оцінку цим доводам, які не підтверджені жодними доказами, а наведені позивачкою підстави не є такими, за яких до відповідача може бути застосовано позбавлення батьківських прав, яке є крайнім заходом.

Враховуючи те, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого при розгляді цієї справи позивачкою не доведено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, які переважно дублюють позовні вимоги, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням місцевого суду, належними і допустимими доказами не підтверджені, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

В апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що донька ОСОБА_3 перебуває на медичному диспансерному обліку в Болградському ЗПСМ з діагнозом «Неуточнена алергія». У періоди лікування доньки від алергії необхідно надавати згоду матері та батька дитини на застосування деяких препаратів, а самоусунення батька від виховання дитини свідчить про те, що він не піклується про стан її здоров`я.

Між тим, надана позивачкою довідка не містить інформації про те, які медичні препарати призначалися дитині, необхідність надання згоди батьків на їх застосування. Також позивачкою не надано жодних доказів того, що вона зверталася до відповідача з проханням надати згоду на застосування певних медичних препаратів та відповідач відмовлявся від надання такої згоди.

Наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються за рішенням суду на користь позивачки на утримання дочки ОСОБА_3 , не є підставою для позбавлення батька батьківських прав відносно дитини, оскільки позивачкою не доведено, що вказана заборгованість виникла внаслідок умисних дій відповідача чи свідомого ухилення від їх сплати.

В апеляційній скарзі позивачка також вказувала, що відповідач не приймає педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки, а з 2017 р. не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, станом здоров`я, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Крім цього, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Між тим, вказані доводи позивачкою не підтверджені належним і допустимими доказами.

Висновок органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації від 04.12.2020 р. № 03/4-152/103 не містить інформації про те, за якою адресою проживає відповідач, чи відвідували спеціалісти вказаного органу його помешкання, куди саме направлялися виклики на засідання комісії, чи отримував відповідач ці виклики та чи з`ясовували причини неявки відповідача на засідання комісії з питання доцільності позбавлення його батьківських прав.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_4 не з`явився на виклики суду, не надав заперечення щодо позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини ОСОБА_3 , враховуючи те, що за отриманою судом інформацією відповідач з 28.04.2004 р. по 01.11.2016 р. був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26). За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання у ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_9 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с. 28).

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук