Ухвала
18 квітня 2022 року

м. Київ
справа № 274/1863/21
провадження № 61-2680ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 грудня

2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Бердичівського району» Гришковецької селищної, Райгородоцької, Семенівської та Швайківської сільських рад; треті особи: Міністерство Оборони України та комунальна установа «Обласна клінічна лікарня

ім. О. Ф. Горбачевського», про визнання неправомірними дій та встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною заявою.
В обґрунтування заяви зазначав, що з листопада 2018 року він проходив строкову військову службу у лавах Збройних Сил України (далі ЗСУ).

Його було виключено зі списків особового складу частини на підставі свідоцтва про хворобу № 1936 військово-медичного клінічного центру Південного регіону. Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23 грудня 2019 року № 272 на підставі підпункту Б пункту 6 частини третьої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у грудні

2019 року позивача направлено для зарахування на військовий облік до Бердичівського РВК Житомирської області. Він стверджував, що захворювання пов`язане з проходженням військової служби, але лише

з 09 квітня 2020 року йому було встановлено третю групу інвалідності.

Він подав документи для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як особа, інвалідність якої пов`язана із виконанням обов`язків військової служби. Із тих підстав, що інвалідність була встановлена понад тримісячний строк із моменту звільнення з лав ЗСУ, Міністерством оборони України було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Вважає, що соціальна допомога втрачена ним внаслідок неправомірних дій лікаря ОСОБА_2 . Оскільки змін у стані його здоров`я від 05 березня 2020 року не було, станом на цю дату у нього були наявні всі ознаки на підтвердження стійкого порушення функцій організму, обумовлених захворюванням, отриманим під час проходження служби в ЗСУ.
Зважаючи на вищенаведене, заявник просив визнати неправомірними дії комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Бердичівського району» Гришковецької селищної, Райгородоцької, Семенівської та Швайківської сільських рад в особі лікаря Кульшана О. О., що проявилися в порушенні пунктів 17,18 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 03 грудня 2009 року № 1317 та призвели до несвоєчасної видачі направлення для проходження ним медико-соціальної експертизи; встановити, що видача відповідачем направлення для проходження ним медико-соціальної експертизи мала відбутися 05 березня 2020 року; встановити, що наявне у нього захворювання у вигляді «ускладненого остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, кили м/х диску Л5-S1, протрузії м/х диску Л3-Л4, ретроспонділістеза з компресієї дурального мішка та корінців з коринцевим синдромом та нейродистрофічними порушеннями функції тазових органів ПВС 11 ст.» є медичною підставою для встановлення третьої групи інвалідності станом на 05 березня 2020 року.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 23 березня 2021 року залишено без змін.
У лютому 2022 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заявником подано клопотання про поновлення строку касаційного оскарження ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, де вказано, що постанову апеляційного суду було отримано 04 лютого 2022 року. На підтвердження вказаного надано копію конверта, в якому надійшла оскаржувана постанова.
Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судами встановлено, що 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено зі строкової військової служби та 09 квітня 2020 року під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія 12ААВ № 015497 від 09 квітня 2020 року).
Протоколом від 03 грудня 2020 року № 157 засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підпунктом 3

пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби.
Так ОСОБА_1 звільнений зі строкової військової служби 23 грудня

2019 року, а інвалідність 3-ої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, встановлена медико-соціальною експертною комісією з 09 квітня 2020 року, тобто більше ніж через три місяці з часу звільнення.
Із змісту позовних вимог вбачається, що метою вирішення указаного позову є встановлення факту, що має юридичне значення інвалідність третьої групи у ОСОБА_1 станом на 05 березня 2020 року. Указаний факт, як вважає заявник, надасть йому можливості відновити своє право, яке порушено лікарем ОСОБА_2 , та отримати одноразову грошову допомогу відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності.
Медико-соціальна експертиза це встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю.
Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі МСЕК), які перебувають у відданні Міністерства охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня

2009 року №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюванням, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
МСЕК видає особі, яку визнано особою з інвалідністю, довідку та індивідуальну програму реабілітації. Така довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 015497 ОСОБА_1 видана 06 травня 2020 року.
Оскільки час настання ступеня стійкого обмеження життєдіяльності настала з 05 березня 2020 року, заявник вважає, що саме з цього часу йому мала бути встановлена інвалідність.
Разом з цим, чинним законодавством встановлена певна процедура для встановлення причин настання інвалідності особам з числа військовослужбовців, а також порядок оскарження прийнятого спеціальним органом (МСЕК) рішення, винесеного за наслідками проведення огляду та розглянутих документів.
Законодавством України передбачено два порядки оскарження рішення МСЕК: досудовий та судовий.
У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської МСЕК особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку МСЕК письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських МСЕК або до МСЕК, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. МСЕК, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської МСЕК, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення (пункт 23 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317). Рішення Кримської республіканської, обласної центральної міської МСЕК може бути оскаржене до Міністерства охорони здоров`я України. Міністерство охорони здоров`я України за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній МСЕК Міністерства охорони здоров`я України або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській містким або обласній МСЕК іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.
Громадянин має право в судовому порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю. Відповідачем у такій справі має бути відповідна МСЕК. Рішення МСЕК мають публічний характер та підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.
З урахуванням викладеного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що на час звернення ОСОБА_1 до суду із цією заявою чинним законодавством передбачена позасудова процедура для встановлення часу виникнення інвалідності у осіб з числа військовослужбовців та визначений орган, який уповноважений приймати відповідні рішення ґрунтуються на нормах права.
З урахуванням наведеного, зазначений спір повинен вирішуватись відповідно до встановленої законодавством процедури.
Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 233/2929/17.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оцінивши доводи касаційної скарги та мотиви судових рішень, якими вирішено питання про відмову у відкритті провадження, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вищенаведених положень ЦПК України не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року є необґрунтованою.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 рокузадовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 23 березня 2021 року та постанови Житомирського апеляційного суду

від 15 грудня 2021 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 березня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Бердичівського району» Гришковецької селищної, Райгородоцької, Семенівської та Швайківської сільських рад; треті особи: Міністерство Оборони України та комунальна установа «Обласна клінічна лікарня ім. О. Ф. Горбачевського», про визнання неправомірними дій та встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович