У Х В А Л А

05.08.2022 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Грушковська Л.Ю.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

у с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області із даною заявою, у якій просив заборонити приватному нотаріусу Жмеринського районного нотаріального округу Вінницької області Шевченко С.О. видавати свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємиці першої черги ОСОБА_2 у спадковій справі, що відкрилася за її померлим чоловіком ОСОБА_3 ; заборонити будь яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо нежитлових будівель, які складаються з : будівлі майстерні літ. «А», а саме: гараж 1-6, гараж 1-7, кладова 1-8, кладова 1-9, кладова 1-10, бойлерна 1-11, коридор 1-12, кабінет 1-13, кабінет 1-14, кабінет 1-15, коридор 1-16, кладова 1-17, навіс літ. «А2», будівля АЗС літ. «В», загальною площею 179,5 кв.м., основною площею 141,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до технічного паспорта на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що виконаний ФОП ОСОБА_4 , інвентаризаційна справа №1662, станом на 20.06.2022.

Заяву ОСОБА_1 обгрунтував тим, що з метою покращення об`єкту нерухомості та можливості його використання в господарській діяльності, за згодою брата ОСОБА_3 з 2012 року по 2021 рік ним за власні кошти були проведені ремонтні та будівельні роботи. Відповідач, знаючи яким чином спірним об`єктом нерухомості бажав розпорядитися спадкодавець, а саме подарувавши заявнику, розуміючи які капіталовкладення в даний об`єкт нерухомості здійснено, навіть після подання ним претензії нотаріусу не намагається вирішити даний матеріальний спір в досудовому порядку. Такі обставини справи свідчать про те, що існує досить висока ймовірність того факту, що відповідач може в будь-який момент отримати свідоцтво про право на спадщину та здійснити відчуження спірного об`єкту на користь інших осіб, що в свою чергу, значно утруднить або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду.

Так, у заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить вжити заходів, шляхом заборони вчинити дії щодо нежитлових будівель, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

За змістом положень статей 149, 150 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження відповідачем спірного майна не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас заява позивача про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття запропонованих заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. У ній не наведено посилань, підтверджених відповідними доказами, на те, що існують обставини, які свідчать про реальну (а не потенційну) можливість відчуження спірного нерухомого майна відповідачем.

Дана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі №183/5864/17-ц.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК), обов`язок доказування покладається на сторін (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (частина друга статті 12 ЦПК), доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК), суд наділений можливістю у виключних випадках збирати докази за власною ініціативою (частина сьома статті 81 ЦПК).

Позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування своєї заяви щодо вчинення дій відповідача, направлених на відчуження спірного майна, тобто позивачем не доведено ризики, для запобігання яких діє інститут забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та в її задоволені слід відмовити.

Керуючись статтями 149, 150, 151,153 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її винесення.

Суддя