Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/516/21

Провадження № 2/126/64/2022

"22" серпня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, в якій просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 у заявах-скаргах від 02.05.2020 та 13.08.2020 року до начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області «про те, що ОСОБА_1 протягом десяти років, як державний службовець зневажливо відноситься до своїх посадових обов`язків, дозволяє собі з`являтись на роботу коли вона вважає за потребою, а у більшості випадків зовсім не з`являтись. Дозволяє собі у робочий час займатися своїми справами, відвідує заклади, установи, магазини, ринок і при тому є активісткою проти діяльності керівників м. Бершадь». Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно ОСОБА_1 недостовірну інформацію, шляхом надання звернення до начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області. Стягнути з ОСОБА_2 . нa користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2500, 00 грн. та сплачений нею судовий збір за подання позовної заяви.

В обґрунтування позову зазначила, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Працює на посаді провідного спеціаліста відділу контролю за обігом захисту рослин управління фітосанітарної безпеки Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

02.05.2020 та 13.08.2020 року ОСОБА_2 , який проживає в кв. АДРЕСА_2 подавав на неї заяви-скарги до начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

У своїх скаргах відповідач безпідставно звинувачував її, що вона протягом десяти років, як державний службовець зневажливо відноситься до своїх посадових обов`язків а саме: дозволяє собі з`являтись на роботу коли вона вважала за потреби, а у більшості випадків зовсім не з`являтись. Окрім того, не маючи належних доказів вдповідач зазначає у своїх скаргах, що вона дозволяє собі у робочий час займатися своїми справами, відвідує заклади, установи, магазини, ринок і при тому є активісткою проти діяльності керівників м. Бершадь.

Також відповідач протягом 2020 року безпідставно переслідує її на автомобілі коли вона прямує на роботу, відвідує її робоче місце, а також переслідує членів її сім`ї, що є втручанням в особисте життя.

З приводу вищевказаного переслідування вона зверталася до відділу освіти Бершадської райдержадміністрації та до Бершадського ВП ГУНП у Вінницької області.

Відсутність її на робочому місці підтверджується наказами про надання їй відпусток (наказ №135-В від 18.03.2020 року з 19 по 28 березня 2020 року та наказ № 217-В від 01.04.2020 з 06 по 20 квітня 2020 року та наказ №442-В від 19.06.2020 з 06 по 19 липня 2020 року).

З 18 по 22 серпня 2020 року вона знаходилась на лікарняному.

Вона свої службові обов`язки виконує згідно посадової інструкції, дотримується правил внутрішнього службового розпорядку. Жодних скарг щодо її професійної діяльності від керівництва та громадян не було. Належне її ставленняя до виконання своїх службових обов`язків, підтверджується відповіддю Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області на адресу наданих відповідачу.

Скарги відповідача вона сприймає як наклеп та тиск на нею і членів її сім`ї.

Інформація щодо неї була поширена відповідачем до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області в якій вона працює провідним спеціалістом відділу контролю за обігом захисту рослин управління фітосанітарної безпеки.

Внаслідок чого, інформація про те, що вона як державний службовець зневажливо, як на думку відповідача ставиться до своїх посадових обов`язків, дозволяє собі з`являтись на роботу коли вважає за потреби а у більшості випадків зовсім не з`являтись. Крім того, дозволяє собі у робочий час займатися своїми справами, відвідує заклади, установи, магазини, ринок, стала відомою співробітникам, керівництву головного управління, де вона працює, що значно вплинуло на її авторитет серед колег.

Зазначена інформація є недостовірною оскільки не відповідає дійсності, ніхто з її колег, жодного разу не бачив зловживань з її боку.

Інформація, поширювана щодо неї відповідачем, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, та є такою, що порушує її немайнові права, не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на віповідача.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо неї, відповідачем завдано шкоди її немайновим інтересам, порушено її гідність, честь та ділову репутацію.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки - адвокат Пригуза С.Д. надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу без її та його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву від нього до суду не надходило. Через канцелярію суду ним надано копію заяви направленої начальнику Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області Сидоруку Г.П. в якій він зазначає, що хоче спростувати свої звинувачення щодо пані ОСОБА_1 у зв`язку із ситуацією у країні, оскільки не баче підстав ворожо ставитися один до одного.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

Відповідно ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір (ст. 34).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які проте повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена, про що йдеться в рішенні Європейського суду з прав людини "Ляшко проти України".

Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Стаття 277 ЦК України визначає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 3, 4, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Європейський суд з прав людини підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Предметом оскарження у даній справі є інформація, поширена відповідачем у заявах-скаргах від 02.05.2020 та 13.08.2020 року до начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області «про те, що ОСОБА_1 протягом десяти років, як державний службовець зневажливо відноситься до своїх посадових обов`язків, дозволяє собі з`являтись на роботу коли вона вважає за потребою, а у більшості випадків зовсім не з`являтись. Дозволяє собі у робочий час займатися своїми справами, відвідує заклади, установи, магазини, ринок і іри тому є активісткою проти діяльності керівників м. Бершадь».

На підставу своїх доводів представником позивача долучено до матеріалів справи копії цих заяв-скарг, які були судом досліджені в повній мірі. В своїх скаргах відповідач просить керівництво ОСОБА_1 відреагувати, як на його думку, неправомірну поведінку позивача як державного службовця.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ділова репутація, честь і гідність особи підлягають захисту лише у випадках, коли особа доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість.

Вільне передавання почуттів, поглядів та ідей є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, так само, як і здатність людини сприймати заперечення, спонукання, заохочення через ідеї, висловлені іншими людьми, яка є також важливою для формування особистих переконань.

Суд звертає увагу на те, що дійсно стиль викладення в вищезазначених скаргах є доволі нетерпимим до позивача, жорстким і таким, що може викликати обурення, почуття образи, але позивач та її представник не довели того, що інформація поширена відповідачем «з явним злим умислом», а не з метою сформувати думку про позивача.

Суспільство має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка поширюється будь-ким відповідала дійсності, з одного боку, а з другого - була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що не має фактів, які б доводили, що зазначені висловлювання відповідача щодо особи, якою є позивач, як державний службовець, є відомостями, які містять фактичні дані а не є оціночними судженнями відповідача.

Крім того, позивач та її представник не надали суду жодного належного доказу про те, що поширена про ОСОБА_1 інформація якимось чином вплинула на її авторитет серед колег та керівництво, оскільки позитивне ставлення до неї, як до державного службовця, який сумлінно виконує свою роботу, підтверджується відповіддю надану відповідачу Головним управлінням Держпродспоживслужби у Вінницькій області. Те, що позивач працює на державній службі протягом десяти років без жодних нарікань з боку керівництва та громадян доводять її позитивну ділову репутацію, і свідчить про те, що її репутація характеризується довірою значної кількості людей, а тому навіть негативні висловлювання з боку відповідача не змогли б змінити думку колег та керівника державної установи де працює позивач.

Крім того, відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідачем надано копію заяви направленої начальнику Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області Сидоруку Г.П. (що підтверджується квитанцією про оплату поштового відправлення) в якій він зазначає, що хоче спростувати свої звинувачення щодо пані ОСОБА_1 ..

Згідно ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Отже, підставою для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме:

- поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб;

- поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

- поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності;

- поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Отже, в даному випадку відсутній юридичний склад порушення, на яке вказує сторона позивача. Тобто, ОСОБА_1 не довела, що викладена відповідачем в заявах-скаргах інформація стосовно її ділової поведінки, порушує її немайнові права, чи перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що має для неї негативні наслідки, є лише її припущеннями, не доведеними належними та допустимими доказами.

Зазначене кореспондується з правовими висновками, які зробив Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 року у справі № 307/2803/16-ц (провадження № 61-23332св18).

Враховуючи, що позивачем не доведено факт приниження її честі та гідності та завдання шкоди її діловій репутації, а критична оцінка певних фактів, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, також враховуючи заяву відповідача направленої начальнику Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області Сидоруку Г.П., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідження наданих доказів, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 28, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, ст.ст. 200, 201, 277, 297 ЦК України, ст.ст. 1, 30 Закону України «Про інформацію», керуючись ст.ст. 76, 81, 141, 264, 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь