Ухвала

09 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 2-433/03

провадження № 61-6776ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, заінтересовані особи: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у якій просила видати дублікат виконавчого листа за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 2-433/2003 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15 січня 2003 року і до повноліття; поновити строк для пред`явлення виконавчого листа № 2-433/2003 до виконання; замінити сторону виконавчого провадження по виконанню рішення Києво-Святошинського районним судом Київської області від 23 січня 2003 року у справі № 2-433/2003, а саме боржника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на його правонаступника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що 23 січня 2003 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист на виконання рішення цього суду від 23 січня 2003 року у справі № 2-433/2003, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 15 січня 2003 року і до їх повноліття.

Вказаний виконавчий лист перебував на виконанні у Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (ВП № 7368059). 4 жовтня 2016 року виконавче провадження закінчено відповідно до пункту 6 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення. Після закінчення виконавчого провадження стягувач виконавчий лист не отримувала.

ІНФОРМАЦІЯ_3 боржник ОСОБА_4 помер.

19 лютого 2018 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам, які ОСОБА_4 не сплатив, однак 27 грудня 2018 року постановою Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про результати перевірки законності виконавчого провадження скасовано вказану довідку-розрахунок заборгованості.

Посилаючись на те, що оригінал виконавчого листа № 2-433/2003 було втрачено працівниками виконавчої служби, що підтверджується відповідною довідкою, внаслідок чого було також пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, ОСОБА_1 просила видати дублікат виконавчого листа № 2-433/2003 та поновити строк для пред`явлення його до виконання.

Крім того, оскільки боржник ОСОБА_5 помер, спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , законним представником якої є її мати ОСОБА_2 , заявник просила замінити сторону виконавчого провадження (боржника) його правонаступником.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2-433/2003 до виконання закінчився у зв`язку з повноліттям дітей, що виключає можливість поновлення такого строку і видачу дубліката виконавчого листа. Крім того, обов`язок зі сплати аліментів нерозривно пов`язаний з особою боржника, а тому після смерті ОСОБА_4 зобов`язання з щомісячної сплати аліментів не переходять до спадкоємця, що виключає можливість правонаступництва у спірних правовідносинах.

18 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву в повному обсязі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій необґрунтовано прийнято докази отримані з порушенням вимог закону, неправильно їх досліджено та оцінено, повно та всебічно не з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, оскарження ухвал суду першої інстанції щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України), після їх перегляду в апеляційному суді, у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено. Так само не підлягає касаційному оскарженню і постанова суду апеляційної інстанції, прийнята за наслідками перегляду такої ухвали.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження № 61-10084 сво18).

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання слід відмовити.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на час здійснення виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

За змістом пункту 17.4) Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Установивши, що станом на момент звернення ОСОБА_1 з даною заявою, строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа № 2-433/2003 до виконання, закінчився у зв`язку із досягненням дітьми повноліття, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого листа і у зв`язку із цим - відсутність підстав для поновлення строку його пред`явлення до виконання.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив із відсутності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 щодо видачі дубліката виконавчого листа.

Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статей 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Таким чином обов`язок по сплаті аліментів як і право на їх отримання нерозривно пов`язані з особою батька (матері) та дитини, а тому вони не спадкуються. Тобто при смерті батька (матері) сплата аліментів припиняється.

Тлумачення статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавчо допускається спадкування права (зобов`язання) на отримання (виплату) нарахованих, але не отриманих аліментів. При цьому вирішення питання щодо стягнення такої заборгованості вирішується в порядку загального позовного провадження.

Установивши, що обов`язок зі сплати аліментів нерозривно пов`язаний із боржником ОСОБА_4 , та відповідно після його смерті у спадкоємця не виникає обов`язок по щомісячній сплаті аліментів в якості боржника по виконавчому листу, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про недопустимість правонаступництва у спірних правовідносинах.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень в частині вирішення вимог заяви щодо видачі дубліката виконавчого листа та заміну сторони виконавчого провадження убачається, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, заінтересовані особи: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко