Справа № 522/3589/20
Провадження № 2/522/1711/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

18 серпня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Одеської міської ради, Державне підприємство «Сетам», за участю третіх осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання правочинів недійсними, припинення права власності,-

В С Т А Н О В И В:

До Приморского районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 про визнання правочинів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з чужого незаконного володіння частини нежилого приміщення сараю, визнання права власності на частину нежилих приміщень сараю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2020 року провадження по справі відкрито.

07 травня 2020 року від позивача ОСОБА_2 до суду надано клопотання про долучення доказів, а саме копії розписки від 18.12.2006 року від восьми осіб про те, що вони не заперечують проти використання сараїв ОСОБА_1 . Також надано копія відповіді з управління архітектури та містобудування № 1526/о від 17.08.2004 року про те, що управління не заперечує проти зносу нежилих приміщень з ціллю благоустрою території. Також надано нотаріально посвідченні заяви ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 користуються нежитловими приміщеннями (сараями) прилеглими до їх квартири.

20 травня 2020 року від відповідача ОСОБА_7 надійшов відзив на позовну заяву.

02 червня 2020 року від ТОВ «Укдебт плюс» надійшла заява про вступ у справу у якості третьої особи.

Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2020 року у задоволенні заяви ТОВ «Укдебт плюс» про вступ у справу у якості третьої особи відмовлено в повному обсязі.

07 липня 2020 року від позивачів до суду надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертаються до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання недійсними правочинів, скасування рішень про державну реєстрацію, витребування нежилого приміщення сараю з чужого незаконного володіння, визнання права власності на частини нежилого приміщення сараю.

15 липня 2020 року від ОСОБА_7 до суду надійшли заперечення на уточнену позовну заяву від третьої особи.

Протокольною Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2020 року до спільного розгляду справи у якості третьої особи залучено Одеську міську раду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2020 року вирішено клопотання про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 про визнання правочинів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності задовольнити та витребувати наступну інформацію:

1) З КП «БТІ» ОМР копію поетажного плану будинку АДРЕСА_1 із зазначенням нежитлових приміщень сараїв, а також документи, які стали підставою для державної реєстрації права власності за:

- ОСОБА_14 на нежиле приміщення сараю (реєстраційний номер майна 15126214) площею 48,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомості;

- ОСОБА_13 на нежиле приміщення сараю (реєстраційний номер майна 15126040) площею 45,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомості;

- ОСОБА_12 на нежиле приміщення сараю площею 48,3 кв. м. (реєстраційний номер майна 15125814), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомості;

- ОСОБА_8 на нежиле приміщення сараю площею 45,2 кв.м. (реєстраційний номер майна 15125644), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомості;

- ОСОБА_11 на нежиле приміщення сараю площею 22,8 кв.м. (реєстраційний номер майна 15125509), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомості.

2) У приватного нотаріуса ОМНО Сімаченко С.Л. ( АДРЕСА_2 ):

- копію договору купівлі-продажу, який був укладений 21 червня 2006 року, реєстровий номер 715, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 21.06.2006 року, реєстровий номер 718, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 17.07.2006 року, реєстровий номер 943, за яким ОСОБА_15 набув право власності на нежитлове приміщення сараю площею 45,2 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та документи, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 22.06.2006 року, реєстровий номер 735, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 17.07.2006 року, реєстровий номер 940, за яким ОСОБА_8 набув право власності на нежитлове приміщення сараю площею 48,3 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також документи, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 21.06.2006 року, реєстровий номер 721, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 17.07.2006 року, реєстровий номер 946, за яким ОСОБА_15 набув право власності на нежиле приміщення сараю площею 45,2 кв.м. (реєстраційний номер майна 15125644), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а документи, які стали підставою для посвідчення цього парвочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 11.07.2006 року, реєстровий номер 888, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину.

3) У приватного нотаріуса ОМНО Таранської Аліни Миколаївни (65044, м. Одеса, вул. Пироговська, 7/9):

- Копію договору купівлі-продажу від 21.01.2013 року, реєстровий номер 386, а також документи, які стали підставою для посвідчення правочину;

- Копію договору дарування від 10.04.2015 року, реєстровий номер 2046, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення правочину;

- Копія договору купівлі-продажу від 21.01.2013 року, реєстровий номер 396, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 22.01.2013 року реєстровий номер 418, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення правочину.

4) У приватного нотаріуса ОМНО Медведенко Галини Валеріївни ( АДРЕСА_3 ):

- Копію договору купівлі-продажу від 16.12.2015 року, реєстровий номер 3421, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 07.11.2016 року, реєстровий номер 1849, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 16.12.2015 року, реєстровий номер 3418, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копію договору купівлі-продажу від 07.11.2016 року, реєстровий номер 1846, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину.

- Копію договору купівлі-продажу від 21.01.2013 року, реєстровий номер 169, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину;

- Копії документів, які стали підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про державну реєстрацію свідоцтва про право власності від 16.10.2014 року № 28192031, видане Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської області (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.01.2013 року о 16:58:01, індексний номер 82097).

- Копію документів, які стали підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про державну реєстрацію свідоцтва про право власності від 16.10.2014 року № 28194038, видане Реєстраційною службою ОМУЮ Одеської області (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.01.2013 року о 14:56:36, індексний номер 90714).

5) У приватного нотаріуса ОМНО Лутченко Алли Анатоліївни ( АДРЕСА_4 ):

- Копію договору купівлі-продажу від 06.04.2015 року, реєстровий номер 518, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього правочину.

6) У приватного нотаріуса ОМНО Дишлевої Тетяни Володимирівни (65044, м. Одеса, пр-т Гагаріна, буд. 10, прим. 25) копію свідоцтва від 07.02.2020 року, реєстровий номер 60, видане на ім`я ОСОБА_4 .

7) У приватного нотаріуса ОМНО Гарської Вікторії Валеріївни (65020, м. Одеса, вул. Л. Толстого, 13) копі. Договору купівлі-продажу від 15.04.2019 року, реєстровий номер 324 та документи, які стали підставою для посвідчення цього правочину.

8) У приватного нотаріуса Дєордієвої Ірини Вікторівни ( АДРЕСА_5 ) копію договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2019 року, реєстровий номер 455, а також копії документів, які стали підставою для посвідчення цього договору.

9) З Управління ДАБК ОМР (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6) декларації, які були зареєстровані в управлінні в період з 2006 року по теперішній час стосовно будь-яких дій (реконструкція, готовність об`єкта до експлуатації та ін.) з нежитловими приміщеннями сараїв, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також всіх документів, які стали підставою для реєстрації відповідних декларацій.

10) З реєстраційної служби ОМУЮ Одеської області:

- копію свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_1 від 16.10.2014 року, а також копії документів, які стали підставою для видачі свідоцтва;

- копію свідоцтва про право власності серія та номер НОМЕР_2 від 16.10.2014 року, а також копії документів, які стали підставою для видачі свідоцтва.

Вказані документи витребувані судом були надіслані до суду, містяться в матеріалах справи та досліджені при вирішенні справи по суті.

12 січня 2021 року від позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Одеської міської ради, ОСОБА_6 , за участю третіх осіб: , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання правочинів недійсними, припинення права власності.

03 лютого 2021 року від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

10 лютого 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Разом з відзивом до суду надано копії розписок датованих 2006 про продаж власниками квартир у будинку «своїх» сараїв ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за 100 умовних одиниць та заяви мешканців власників квартир будинку у 2013 році, де у тому числі позивачі в розписці посвідченої у ДЕЗі надають згоду власникам нежилих приміщень 2-х поверхових сараїв на будівельні роботи за засвідчують що скарг та претензій не буде. Вказані розписки оглянуті в оригіналі в судовому засіданні від 21.12.2021 року.

22 лютого 2021 року від позивачів до суду надійшла відповідь на відзив.

26 квітня 2021 року від позивачів до суду надійшла позовна заява про визнання правочинів недійсними, припинення права власності (зі збільшеними позовними вимогами, в редакції від 26.04.2021 року). Відповідно до вказаної редакції позову, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертаються з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Одеської міської ради, ОСОБА_6 , Державного підприємства «Сетам», за участю третіх осіб: , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання правочинів недійсними, припинення права власності.

Після неодноразових уточнень позовних вимог Позивачі просили :

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 21 червня 2006 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 715.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 21 січня 2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М., реєстровий номер 386.

Визнати недійсним договір дарування від 10 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 щодо нежилого приміщення сараю на другому поверсі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М., реєстровий номер 2046.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 46/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 16 грудня 2015 року між ОСОБА_7 та гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.В., реєстровий номер 3421 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Медведенко Г.В., індексний номер 27149831 від 16.12.2015 року.

Припинити право власності ОСОБА_5 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) на 46/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю (номер запису про право власності 12563107)

Визнати недійсним договір купівлі-продажу щодо відчуження 54/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 07 листопада 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.В., реєстровий номер 1849 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Медведенко Г.В., індексний номер 32249122 від 07.11.2016 року.

Припинити право власності ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_4 ) на 54/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю (номер запису про право власності 17310416).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 22 червня 2006 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 735.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 17 липня 2006 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 940.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 22 січня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М., реєстровий номер 418.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 54/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 07 листопада 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.В'., реєстровий номер 1846 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Медведенко Г.В., індексний номер 32247929 від 07.11.2016 року.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 54/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю (номер запису про право власності 17309355).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 46/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 16 грудня 2015 року між ОСОБА_7 та гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.В., реєстровий номер 3418.

Визнати недійсними електронні торги, які були проведені 08.01.2020 року в рамках виконавчого провадження №56895164, протокол №459466, результати яких затверджено актом про реалізацію предмету торгів від 21.01.2020 року.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності серії та номер НОМЕР_5 , видане 07 лютого 2020 року гр. ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на 46/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, приватним нотаріусом ОМНО Дишлевою Тетяною Володимирівною та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Дишлевої Т.В., індексний номер 51035960 від 07.02.2020 року.

Припинити право власності ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_6 ) на 46/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю (номер запису про право власності ).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю площею 22,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 11 липня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 888.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю площею 22,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 21 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М., реєстровий номер

Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю площею 22,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 06 квітня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Лутченко А. А., реєстровий номер 518 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Лутченко А. А., індексний номер 20538849 від 06.04.2015 року.

Припинити право власності ОСОБА_6 (РНОКПП - НОМЕР_7 ) на нежиле приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 22,8 кв.м. (номер запису про право власності 9302845).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є співвласниками квартири номер АДРЕСА_6 . У дворі, в якому вони проживають, розташовані нежитлові двоповерхові приміщення сараїв, які є прилеглими до квартири позивачів.

Дані приміщення були побудовані разом з будинком та використовувалися як допоміжні приміщення до будинку, для зберігання дров, притирального інвентарю, зберігання іншого майна, яке належить мешканцям будинку АДРЕСА_1 .

В позові зазначене, що у 2018 році ОСОБА_1 випадково дізналася про те, що право власності на ці приміщення сараїв було зареєстровано за відповідачами, хоча цих осіб у дворі будинку ніхто ніколи не бачив, ці особи нікому невідомі.

Первинним документом який став підставою для реєстрації за відповідачами права власності на приміщення-сараїв було рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2006 року, відповідно до якого суд визнав право власності на нежитлові приміщення сараїв за адресою: АДРЕСА_1 в частинах по площам приміщень за ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 .

Позивачі посилаються, що вказане рішення суду на даний час скасовано постановою Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2019 року та по суті позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_1 ухвалено нове рішення, яким йому було відмовлено у позові.

Позивачі вважають, що за наслідком скасування судового рішення є недійсними всі наступні договори за яким право власності переходило до інших власників спірних приміщень з 2006 року. В первинних редакції позову позивачі просили визнати за ними право власності на спірні приміщення та витребувати у відповідачів, які є останніми власниками. Зі змісту позову вбачається, що позивачі жодним чином не обґрунтовують підстави та виникнення їх прав на вказані нежилі приміщення. В останніх редакціях позову позивачі зменшили вимоги, а саме вилучили вимоги визнати за ними право власності на спірні приміщення та витребувати у відповідачів, але водночас не зазначили в позовній заяві за захистом якого права вони звернулися до суду з вимогами визнання правочинів недійсними, скасування рішення про державну реєстрацію.

Також слід звернути увагу, що в останній редакції позову не зазначене, яка особа на думку позивачів є власником спритних двохповерхових сараїв у дворі вказаного будинку.

Відповідачі ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Мутаф В.А., Шипка Ю.Г. від імені якої діє адвокат Ричков М.Ю., та ОСОБА_7 , який діє особисто, проти задоволення позову заперечували посилаючись на пропуск строків позовної давності, відсутності у спірних приміщень статусу «допоміжних» та не доведення порушення будь-яких прав позивачів діями відповідачів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті неодноразово відкладався судом за наслідком процесуальної поведінки сторін, зокрема неодноразових неявок у призначені судові засіданні, про які учасники процесу були належним чином сповіщені.

У судове засідання призначене на 18 серпня 2022 року сторони не з`явилсь, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про повідомлення, Довідками про доставлення СМС.

Від представника відповідача ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони.

Від ОСОБА_7 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи по суті за наявними у справи матеріалами, суд керується практикою Верховного Суду України.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію сторін, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що згідно правовстановлюючих документів позивачі є власниками квартири АДРЕСА_6 . Відповідно архітектурного плану у дворі будинку в якому проживають позивачі, розташовані нежитлові двоповерхові приміщення сараїв, які є предметом цього спору.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2006 року було задовлено позов ОСОБА_11 до ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові приміщення сараїв за адресою: АДРЕСА_1 за:

ОСОБА_11 на нежиле приміщення сараю загальною площею 22,8 кв.м.;

ОСОБА_8 на нежиле приміщення сараю площею 45,2 кв.м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 кв.м.;

ОСОБА_13 на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв.м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0

ОСОБА_14 на нежиле приміщення сараю, площею 45.2 кв.м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 кв.м.

ОСОБА_20 на нежиле приміщення сараю, площею 48.3 кв. м., розташованого на першому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 кв.м.

Вищевказане рішення було скасоване постановою Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2019 року.

Матеріалами справи, яки витребувані судом підтверджене, що за вищевказаний період з 2006 року стосовно спірних нежитлових приміщень було укладено ряд договорів:

- договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 21 червня 2006 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 715.

-договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 21 січня 2013 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М., реєстровий номер 386.

-договір дарування від 10 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 щодо нежилого приміщення сараю на другому поверсі, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М., реєстровий номер 2046.

-договір купівлі-продажу 46/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 16 грудня 2015 року між ОСОБА_7 та гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.В., реєстровий номер 3421 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Медведенко Г.В., індексний номер 27149831 від 16.12.2015 року.

-договір купівлі-продажу щодо відчуження 54/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на другому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 07 листопада 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.В., реєстровий номер 1849 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Медведенко Г.В., індексний номер 32249122 від 07.11.2016 року.

-договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 22 червня 2006 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 735.

-договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 17 липня 2006 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 940.

-договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 22 січня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М., реєстровий номер 418.

-договір купівлі-продажу 54/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 07 листопада 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.В'., реєстровий номер 1846 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Медведенко Г.В., індексний номер 32247929 від 07.11.2016 року.

-договір купівлі-продажу 46/100 частин нежилого приміщення сараю, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , площею 48,3 кв.м. на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю, укладений 16 грудня 2015 року між ОСОБА_7 та гр. Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.В., реєстровий номер 3418.

-електронні торги, які були проведені 08.01.2020 року в рамках виконавчого провадження №56895164, протокол №459466, результати яких затверджено актом про реалізацію предмету торгів від 21.01.2020 року.

-договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю площею 22,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 11 липня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Сімаченко С.Л., реєстровий номер 888.

-договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю площею 22,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 21 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Таранською А.М., реєстровий номер

-договір купівлі-продажу нежилого приміщення сараю площею 22,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 06 квітня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Лутченко А. А., реєстровий номер 518 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса ОМНО Лутченко А. А., індексний номер 20538849 від 06.04.2015 року.

За результатами цих угод право власності на спірні приміщення перейшло відповідачам по справі яки є останніми на час розгляду справи власниками, а саме:

-54/100 частин нежитлового приміщення сараю на першому поверсі площею 48,3 кв.м. належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Г.Б., реєстровий номер 1846;

-46/100 частин нежитлового приміщення сараю на першому поверсі площею 48.3 кв.м. належить гр. ОСОБА_21 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 , видане 07 лютого 2020 року приватним нотаріусом ОМНО Дишлевою Т.В.

-54/100 частин нежитлового приміщення сараю на другому поверсі площею 48.3 кв.м. належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 1849 від 07.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Т.В.;

-46/100 частин нежитлового приміщення сараю на другому поверсі площею 48.3 кв.м. належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 3421 від 16.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Медведенко Т.В.;

- нежиле приміщення сараю площею 22,8 кв.м. належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 06.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Лутченко А. А.

У той же час судом встановлено, що з 2006 по 2014 роки, мешканці багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 знали про наявність нових власників спірних приміщень, надавали їм згоди на реконструкцію, встановлення парканів та інше.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні особисто підтвердила справжність підписів позивачів у зазначених вище розписках 2013 р. про надання згоди власникам на будівельні роботи.

В ході судового засідання позивачка ОСОБА_1 пояснюючи у чому полягає її порушене право зазначила, що вона не хоче аби біля її квартири проводились будівельні роботи з реконструкції спірних нежитлових приміщень.

Відповідно до п. 2-3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»:

- допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення);

- нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №552/7636/14-ц). Велика Палата зазначила, що у багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в них на ці приміщення не виникає.

У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 року по справі № 598/175/15-ц колегія суду прийшла до висновків, що за своїм правовим статусом нежитлові приміщення є окремими об`єктами нерухомого майна. Вони є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин і знаходяться у власності конкретних осіб (приватній, комунальній чи державній). Це окремі, ізольовані приміщення в багатоквартирному будинку, які не належать до житлового фонду. Натомість допоміжні приміщення не є окремими об`єктами нерухомості. Вони належать до житлового фонду та знаходяться у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні приміщення є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , а також що позивачі мають будь-яки права на вказані приміщення.

У свою чергу, представником відповідача ОСОБА_3 , адвокатом Мутаф В.А. було долучено до матеріалів справи Звіт про технічний стан будівельних конструкцій, наявності інженерних мереж та присвоєння статусу 54/100 частини нежитлових приміщень сараю, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яка виконана ПП «Дельта-Консалтинг».

Під час огляду приміщень встановлено, що через спірні приміщення не проходять інженерні мережі, водопостачання, каналізація, газопостачання, опалення, вентиляція, електропостачання.

За результатами звіту експерт ОСОБА_22 прийшов до висновків, що обстежені ним приміщення - це самостійний об`єкт цивільно правовий відносин і спірні нежитлові приміщення не є «допоміжними».

Частиною четвертою ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачі не надали доказів що спірні приміщення є допоміжними та не спростували та не заперечували проти обставин, які вказані у Звіті про технічний стан будівельних конструкцій, наявності інженерних мереж та присвоєння статусу 54/100 частини нежитлових приміщень сараю, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , яка виконана ПП «Дельта-Консалтинг».

Відсутність у спірних приміщень статусу «допоміжних», як наслідок свідчить про відсутність у позивачів порушеного права, оскільки позови про захист права власності може бути подане тільки власником (співвласником) цього майна.

У постанові Верховного Суду від 30.08.2019 року по справі № 914/970/18, колегія прийшла до висновку, що витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання та оформлення права власності за ТОВ на нерухоме майно (будівлі та споруди паливного складу), яке за своїм змістом є цивільно-правовим способом захисту права власності та нерозривне з ним, не може бути здійснено окремо від права власності, тому не може здійснюватися іншою особою та не в інтересах власника, яким позивач не є.

Суд зазначає, що п. 50 рішення у справі «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 р. Європейський суд з прав людини підкреслив, що при оцінці втручання державної влади у використання права власності необхідно з`ясовувати, чи дотримується справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян. На думку Суду, повинно існувати пропорційно обґрунтоване співвідношення між метою обмеження певного права, зазначеною в Конвенції, і засобами, що використовуються державою для такого обмеження.

За усталеною практикою ЄСПЛ склалися критерії припустимого втручання держави, засновані на принципі пропорційності, унаслідок чого він здобуває універсального значення. При цьому такі критерії стосуються як нормативно-правових, так й індивідуально-правових заходів. Так, незалежно від конкретних формулювань обмежень прав людини, при оцінці їхньої правомірності та виправданості суд послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було передбачене законом те обмеження (втручання), що заперечується; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції; 3) чи було воно необхідним у демократичному суспільстві; 4) чи було воно розмірним до тієї правомірної мети, яка переслідувалась.

Характеризуючи принцип пропорційності, слід зазначити, що він, як і вся правова система, ґрунтується на ідеї справедливості. Принцип пропорційності тісно пов`язаний зі змістовною справедливістю, яка вимагає, зокрема, пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, відповідності цілей законодавця і засобів, що обираються для їх досягнення, встановлення і диференціювання публічно-правового обмеження залежно від конкретних обставин, що обумовлюють їх запровадження. Слід також звернути увагу на те, що принцип пропорційності має фундаментальне значення для визначення обсягу дії основних прав і свобод людини й громадянина. Як відомо, обмеження основних прав необхідні й можливі, проте вони ніколи не повинні порушувати певні кордони, окреслені з обов`язковим врахуванням принципу пропорційності

Обмеження, що переслідують істотну мету, мають бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими тобто розмірними. Зазвичай подібна перевірка здійснюється за трьома критеріями: придатність, необхідність і заборона надмірності. Це означає, що непридатні, непотрібні й надмірні заходи заборонені.

Унаслідок дотримання вимог при введенні обмежень забезпечується розумний баланс інтересів. Цей баланс можна вважати оптимальним лише за умови, що обмеження, яке запроваджується, не посягає на саму сутність того чи іншого права та не призводить до втрати його реального змісту. Нагадаємо, що правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена, вважають загальновизнаним Європейський судом з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що обмеження прав і свобод людини і громадянина визнаються допустимими, якщо вони здійснені згідно з чинним законодавством і відповідають правилу «збереження основного змісту прав і свобод» (рішення від 20 травня 1999 р. у справі «Реквеньї проти Угорщини».

Принцип пропорційності тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. У практиці Європейського суду з прав людини застосовується принцип пропорційності як невід`ємна складова та інструмент верховенства права, зокрема, й у питаннях захисту права власності. Цей принцип закріплений і у частині третій статті 2 ЦПК України.

При вирішенні спору, суд враховує, що матеріалами справи доведене, що позивачу до 2006 року достеменно відомо, що спірні приміщення не належали будь-кому з мешканців - власників квартир будинку та не оформлені на праві власності. Суд визнає що позивачу було відомо про виникнення права власності на спірні приміщення та про бажання власників здійснити в них ремонт що найменш як з 2013 року.

Також матеріалами справи підтверджене, що одним з власників нежилих приміщень сараїв за згодою позивачів та інших мешканців будинку в 2013 році вже здійснений ремонт та реконструкцію в належних їм нежитлових приміщеннях сараїв та в установленому порядку отримали Свідоцтва на право власності від 16.10.2014 р. на квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_7 в за адресою будинку, яки не зазначені позивачами як спірні.

Суд критично ставиться до пояснень позивача, що їй не було відомо, що спірні приміщення сараїв зайняті іншими власниками, тому як вони по декілька разів були перепродані та нові власники вивозили з них сміття, вставляли двері та змінювали замки, робили ремонт та реконструкцію.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, та позивач не вказувала на те що у спірних приміщеннях здійснювалося за цей час будь-яке самочинне будівництво, зокрема позивач не заявляла, а з наявних у справі матеріалів не слідує, що геометричні показники приміщень та поверховість змінювалися.

Суд звертає увагу, що позивач не заперечувала, що з появою нових власників в спірних приміщеннях у неї не було доступу до спірних приміщень. Досліджуючи наявні у справі докази суд оцінює кожний окремо та в їх сукупності на підставі чого встановлює хронологію обставин та визнає, що власники придбали спірні приміщення та основуючись на заявах мешканців будинку, зокрема позивачів, мали правомірні очікування на добросовісне володіння та користування ними, в тому числі на можливість проведення ремонту чи реконструкції.

В свою чергу, позивачі зі спливом багатьох років змінили свою поведінку та позицію, заявили про порушення їх прав відповідачами та при подачі первинного позову навіть вказали на свої права на спірні приміщення та просили витребувати приміщення на свою користь, надавши до позову копії вказаних вище розписок від 2006 року від мешканців- власників будинку про їх придбання за 100 умовних одиниць.

Суд звертає увагу, що позивачі змінили предмет позову та зменшили вимоги щодо визнання права на спірне майно та його витребування тільки після надходження до матеріалів справи відзивів відповідачів та надання ними пояснень по справі, щодо відсутності підтверджень будь-яких прав власності у позивача на спірні приміщення.

У зв`язку з чим суд визнає, що порушення стабільності та прогнозованості суспільних відносин щодо власності осіб на спірні приміщення не може бути порушене з метою захисту позивача від нібито «наслідків ремонтних робіт» біля вікон її квартири. Крім того судом не встановлене, а позивачем не визначене яке саме право позивачів порушено діями відповідачів.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відкидає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналіз змісту частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки, якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, "injuria". Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін "зловживання правом" означає те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.

Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав, необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття "добросовісність" ототожнюється із поняттям "безвинність" і, навпаки, "недобросовісність" із "виною". Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності за загальним правилом є вина, то такі діяння є винними.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач декілька разів змінювала позицію щодо обґрунтування за захистом якого права вона звернулася до суду та в судовому засіданні пояснила, що не бажає, щоб біля вікон її будинку відбувалися ремонті роботи в спірних приміщеннях. Після огляду у судовому засіданні оригіналів розписок також підтвердила, що фактично знайома з власниками сараїв та у 2013 році надавала їм згоду на проведення ремонтних робіт в спірних нежитлових приміщеннях, тобто підписувала ці розписки. Суд враховує, що позивач з початку заявляла що не оформлювала зазначені розписки взагалі та з іншими учасниками справи не знайома.

Суд критично ставиться до заяв позивача, що вона не пам`ятає змісту оформлених розписок, що посвідчені у ДЕЗі та припускає, що до змісту щось було додруковано, тому як зміст цих розписок ідентичний у всіх сусідів що їх оформили, а позивач своє припущення взагалі не обґрунтовувала і не доводила.

Змінюючи позовні вимоги, від витребування спірних приміщень та визнання права власності за собою, до вимог тільки про припинення права власності відповідачів позивач фактично відмовилася від доведення прав на спільні приміщення.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Якщо особа, яка має право на оспорення документа чи юридичного факту, висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

У цій справі, позивачі як особи, які мали право на оспорення прав власників спірних нежитлових приміщень (сараїв), висловили у досліджених судом заявах 2013 р. поряд з іншими власниками квартир позицію письмово, так і своєю поведінкою (оскільки протягом майже 8 років не оспорювали права власників сараїв та роботи по їх ремонту), що не будуть реалізовувати свого права на оспорення та перешкоджати в володінні майном.

Також суд визнає, що позивач у 2006 році здійснила дії по заволодінню спірними сараями, згідно досліджених розписок за винагороду отримала сараї під свій контроль. А потім позивачі у 2013 році надали дозвіл власникам зазначених нежитлових приміщень сараїв на їх ремонт та реконструкцію. Зазначені дії свідчать про свідоме відношення позивача до спірних приміщень, як таких, що не знаходилися в їх володінні та користуванні і належали іншим особам.

Позивачами не надано жодного доказу, що у період з 2013 року по 2020 рік, коли останні звернулася з позовом до суду, щодо будь-яких нових обставин по користуванню власниками спірними приміщеннями та порушення їх діями прав позивача. Твердження позивача, що їй не було відомо про те що на спірні приміщення виникле право власності у осіб які не є мешканцями та власниками квартир у будинку спростовується матеріалами справи, поясненнями відповідачів та власними поясненнями позивача.

Таким чином, виходячи з обставин справи які доведені відповідачами зокрема щодо встановленої поведінки позивачів відносно спірних приміщень починаючі з 2006 року, оцінювання процесуальної поведінки позивача в хронології суд встановлює, що позов позивача направлений тільки на перешкоджання відповідачам вільного володіння та користування спірними приміщеннями без мети захисту будь-якого конкретного права.

Суд керується тим, що неправомірна мета та недобросовісна поведінка позбавляють сторону права посилатися на такі обставини як на підставу та умови надання захисту судом.

Враховуючі конкретні обставини цієї справи щодо наявності обставин, визначених частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, суд застосовує загальні засади цивільного права - принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також керується однією з аксіом цивільного судочинства: "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне та доцільне застосувати положення частини третьої статті 16 ЦК України та відмовити позивачу у захисті цивільного права та інтересу, яким особа зловживала.

Також суд наголошує, що застосовуваний спосіб захисту цивільних прав та інтересів позивача має відповідати критерію ефективності відновлення порушеного права, що є неприпустимим у разі встановлення істотного дисбалансу між правами та інтересами особи, яка просить застосувати такий спосіб захисту, та правами й інтересами іншої особи, стосовно якої такі примусові заходи належить застосувати. У разі встановлення істотного дисбалансу між правами й інтересами сторін спору, що матиме місце у спірних правовідносинах у разі задоволення поданого позову, суд встановлює порушення меж здійснення цивільних прав, оскільки в діях позивача наявні ознаки зловживання своїм правом.

Аналогічні висновки викладені у Постанові ВС 08 липня 2020 року справа № 22/3541/15-ц провадження № 61-31599св18

Виходячи з наведеного вище суд дійшов висновку, що такі умисні дії позивачів необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення права відповідачів без доведеності порушення будь-якого права позивача, яке би підлягало захисту , що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України, тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо застосування строків позовної даності, суд зазначає наступне.

Дійсно суд вважає доведеною ту обставину, що позивачі були обізнані про наявність нових власників спірних приміщень, щонайменше з 2013 року, однак у цій справі суд не вбачає підстав для їх застосування.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц викладено правову позицію, відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Тобто необґрунтованість заявлених вимог унеможливлює застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Керуючись ст. ст.12,13,76,77,141,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Одеської міської ради, Державне підприємство «Сетам», за участю третіх осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання правочинів недійсними, припинення права власності відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із врахуванням положень ЦПК України щодо карантину. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 29.08.2022 року.

Суддя А.В. Науменко

18.08.22