Справа № 524/437/22
Провадження № 2/524/1885/22
18 липня 2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) , Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі Департамента державної реєстрації про зняття арешту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного реєстратором Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, 04.03.2005 за № 1738414, ухвалив таке рішення.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач відзив суду не подав.
ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі Департамента державної реєстрації надіслали суду заяву, в якій розгляд справи просили провести за відсутності їх представника.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ
01 червня 2022 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та витребування доказів.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Вказана обставина підтверджується копією рішення Автозаводського районного суду м. Кременчук від 03.04.2001 по справі 2-343/2001, копією інформаційної довідки №295330275 від 19.01.2022.
Повідомлення про арешт майна боржника винесено державним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 2-92 від 29.05.1990, боржником за яким був ОСОБА_2 .
За повідомлення Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 28.12.2021 №154875, виконавче провадження знищено в зв`язку із закінченням строку зберігання.
У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
ОЦІНКА СУДУ
Вирішуючи вимоги позивача, суд враховує, що арешт кватири було накладено за зобов`язаннями особи, яка не є її власником.
З огляду на те, що відповідачем не було надано суду відомостей, які б спростовували позицію позивача та приймаючи до уваги те, що арешт нерухомого майна порушує права власника на вільне володіння та розпорядження майном, суд вважає, що скасування зареєстрованого обтяження майна буде достатнім та пропорційним заходом для відновлення прав позивача.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 992,40 грн.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , 1963 р.н. АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 судові витрати у виді судового збору в сумі 992,40 грн
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Діна АНДРІЄЦЬ