ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1017/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2022 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Іщенко І.М., за участі секретаря судового засідання

Клисак Н.Г., представника позивача адвоката Вязового В.В. в режимі відео конференції, відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Гокової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину неукладеним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В

02.07.2019 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням уточнень від 25.11.2019 щодо зміни підстав позову та уточнень від 07.07.2020 щодо розміру моральної шкоди просили визнати неукладеним письмовий правочин - боргову розписку від 10.05.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , поновити строк звернення до суду враховуючи фактичні обставини встановлені рішенням Петриківського райсуду від 11.10.2018 року, стягнути із відповідачки на її користь грошові кошти в розмірі 85 302 грн. 41 коп., які були незаконно отримані ОСОБА_1 відповідно до розписки від 10.05.2013 року, грошові кошти в розмірі 287 568,5 грн., які були незаконно отримані ОСОБА_1 відповідно до розписки від 27.05.2013 року, моральну шкоду в розмірі 600 000 грн., 3 % річних у розмірі 33 558,3 грн., а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.05.2013 року позивачка ОСОБА_2 під впливом психологічного тиску з боку Відповідача, погроз кримінального переслідування за фактом нібито крадіжки грошей відповідачки з її квартири написала розписку (далі - Розписка) в тому, що взяла у відповідачки в борг грошові кошти в розмірі 14 250,00 дол. США (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят доларів США), які насправді одержані не були, тобто даний правочин був неукладений. Психологічна обстановка при укладенні правочину була дуже напружена, та пов`язана з сильним і тривалим психологічним тиском на ОСОБА_2 з боку ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_4 . Лише надзвичайна стресова ситуація створена відповідачем в період з 10.05.2013 р. та яка продовжувалась до 27.05.2013 р., пов`язана з незаконним правочином призвела до укладення 10.05.2013 р. оспорюваного правочину, та надалі 17.05.2013 р. спроби самогубства.

Правова позиція позивачки ґрунтується на протиправних діях відповідачки, яка була представником та довіреною особою позивача за іншим цивільно-правовим спором в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська (спр.№ 202/19279/13-ц) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, надавала ОСОБА_2 правову допомогу за угодою від 20.03.2013 р., та скориставшись довірою ОСОБА_2 використала отриману від ОСОБА_2 конфедиційну інформацію проти самої ОСОБА_2 .

Крім того, після захисту інтересів ОСОБА_2 в зазначеній цивільній справі між ними склалися гарні довірливі стосунки, вони ходили одна до одної в гості, але скориставшись довірою ОСОБА_2 10.05.2013 р. ОСОБА_6 оговорила ОСОБА_7 у скоєнні крадіжки за Кримінальним провадженням № 0002684, за яким почала залякувати, що відбере дітей, вимагати гроші за не притягнення до кримінальної відповідальності, після чого, знаходячись у вкрай важкій життєвій ситуації під впливом психічного тиску з боку ОСОБА_6 10.05.2013 р. написала їй розписку про начебто отримання в борг грошей в сумі 14250,00 дол. США (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят доларів США), які насправді ОСОБА_2 отримані не були.

Так, позивачка з відповідачкою проживали в одному будинку в одному під`їзді будинку за адресою, АДРЕСА_1 , при цьому позивачка жила в кв. АДРЕСА_2 на 4 поверсі, а відповідачка в кв. АДРЕСА_3 на першому поверсі будинку. Були дружні стосунки, також дружили їхні діти. 08.05.2013 р. Відповідачка попросила позивачку допомогти прибратися на кладовищі її померлого чоловіка. Наступного дня 09.05.2013 близько 16:00 відповідачка гостювала у позивачки ОСОБА_2 вдома за адресою АДРЕСА_4 . Святкували День Перемоги, були разом, та близько 20:00 відповідачка пішла від позивачки до себе додому. Наступного дня, 10.05.2013 р. близько 9:00 позивачка підійшла до квартири відповідачки, подзвонила, остання винесла та повернула їй іграшку дитини, після чого позивачка повернулася додому разом з матір`ю ОСОБА_8 , яка прийшла до позивачки в гості, та в цей час зайшла в під`їзд будинку і бачила як відповідачка відчинила двері квартири та повернула ОСОБА_2 іграшку дитини (рогатку).

Надалі, вона 10.05.2013 року близько 12:45 спускаючись з дітьми по сходинах надвір (вела дітей на прогулянку) помітила що двері в квартирі відповідачки відчинені, та подзвонила відповідачці, повідомила про це. Хвилин через 5-10 Відповідачка приїхала, але замість подякувати звинуватила її в тому, що нібито вона шляхом підбору ключа проникла до її квартири АДРЕСА_5 та викрала 15 тисяч доларів. Відповідачка одразу викликала міліцію та вимагала від позивачки повернути зазначену суму грошових коштів, інакше погрожувала кримінальною відповідальністю, вказавши на неї як на злочинця. Вона була дуже збентежена такою поведінкою ОСОБА_1 , якою вважала за подругу, але піддалася сильному психологічному тиску з її боку, яка казала, що вона остання, яка знаходилася біля квартири, що саме вона є злочинцем, що її посадять до в`язниці.

Після звинувачень з боку відповідачки вона в 14:45 10.105.2013 року подзвонила своєму батьку ОСОБА_9 по телефону НОМЕР_1 , та повідомили про обставини, та про те що її звинувачують у крадіжці великої суми грошей. ОСОБА_9 в цей час знаходився в гостях у свого брата

ОСОБА_10 в АДРЕСА_6 , але отримавши о 14:46 тривожний телефонний дзвінок від доньки він одразу поїхав додому та одразу у цей день близько 15:30 приїхав до неї додому, де вона знаходячись у збудженому нервовому стані та розповіла батьку про її звинувачення відповідачкою в крадіжці грошей, при цьому вона була у розпачі.

Батько запропонував піти разом до відповідачки додому та з`ясувати обставини у чому звинувачують позивачку.

У цей же день 10.05.2013 р. близько 16:19 вона разом з батьком прийшла до відповідачки додому. При цьому ОСОБА_9 , для того щоб уберегтися від можливих звинувачень та протиправних дій з боку відповідачки попросив сою дружину ОСОБА_8 та сусідку ОСОБА_11 бути весь час на зв`язку та слухати розмову, що буде йти з відповідачкою.

В цей час в квартирі були лише відповідачка ОСОБА_1 ( колишнє прізвище ОСОБА_12 ) та її мати ОСОБА_4 , запропонували зайти до кухні де відбулася розмова. На запитання ОСОБА_9 в чому та на яких підставах звинувачують його доньку ОСОБА_2 відповідачка одразу сказала що звинувачує саме позивачку ОСОБА_2 в крадіжці грошей так як та остання була в квартирі.

Згодом розмова перейшла в напружену конфліктну фазу, вже після залякування та доведення відповідачкою у стресовий стан на підставі звинувачення у крадіжці та під тиском, що у неї відберуть дітей 10.05.2013 року вона опинилася у вкрай тяжкому психологічному стані, так як відповідачка вимагала у неї сплати їй 15000 доларів СІЛА, а пізніше порахував якісь свої записи та конверти відповідачка назвала їй меншу суму 14250 доларів США.

Грошей в такій сумі у неї не було, через що відповідачка почала вимагати їй написати розписку на суму 14 250,00 доларів США ,що начебто взяла вона в борг на 1 місяць в обмін на не притягнення її до кримінальної відповідальності за крадіжку грошових коштів. Батько ОСОБА_9 бачив, що вона знаходиться у стресовому стані та нервовому зриві, а тому погодився з написанням такої розписки, щоб вивести її з нервового зриву та згодом у спокійній обстановці розібратися, при цьому запропонував щоб у розписці підписалися свідки, на що відповідачка погодилася, після чого він подзвонив сусідці ОСОБА_11 попросив прийти бути свідком у розписці. ОСОБА_11 яка зайшла до квартири відповідачки та розписалась у розписці.

Враховуючи що ОСОБА_1 займалася адвокатською діяльністю, була фахівцем у галузі права, побоюючись тісних на той час стосунків відповідачки із працівниками правоохоронних органів та допускаючи її реальну здатність вплинути через це на об`єктивність слідства з метою позбавлення її волі на строк від трьох до шести років, перебуваючи в дуже заляканому та розгубленому стані, вона опинилась у стані стресу та нервового зриву та вимушено в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 написала вищезазначену боргову розписку, за якою грошей насправді вона не отримувала. Відповідачка у свою чергу розписалася в розписці в тому, що заяву за фактом крадіжки на неї не подає. Одразу після написання розписки батько попросив ОСОБА_11 позичити гроші , після чого вона принесла 3260 доларів США та передала їй гроші, а після цього вона передала ці гроші ОСОБА_1 , а остання взявши грошові кошти написала розписку 10.05.2013 року про отримання грошей і пообіцяла про напише заяву що за фактом крадіжки до органу в поліції відносно неї вона подавати не буде.

13.05.2013 року вона почула від відповідачки що ситуація змінилася та вона має негайно повернути залишок грошей за розпискою, бо будуть викликати в слідчий відділ знову за крадіжку грошей 10.05.2013 року із її квартини, після чого в неї стався нервовий зрив, батьки забрали позивачку з дітьми до себе за адресою: АДРЕСА_7 .

Залишок коштів, які вимагала від неї ОСОБА_1 вона знайти не змогла і тому відповідачка звернулась до Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області із письмовою заявою про вжиття заходів до невстановленої особи, яка 10.05.2013 року в період часу з 11:00 до 12:30 годин шляхом підбору ключа проникла до її квартири, звідки таємно викрала гроші в сумі 15 000 доларів США, після чого з місця скоєного злочину зникла, чим заподіяла їй майнову шкоду на зазначену суму, при цьому вказала на неї, як на особу, яка могла скоїти цей злочин. Того ж дня 10.05.2013 року дана заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002684 з попередньою кваліфікацією ч. 3 ст. 185 КК України та до квартири Позивачки почалися численні візити працівників правоохоронних органів. Після цих подій вона, не маючи можливості витримати психологічний тиск 17.05.1016 р. вчинила спробу самогубства та потрапила до Дніпропетровської міської багатопрофільної клінічної лікарні № 4 з отруєнням.

З огляду на щоденні погрози відповідачки «дати справі за моїм обвинуваченням хід аж до мого ув`язнення, та передати дітей до інтернату» , а також з огляду на важкий психологічний стан після отруєння її батько ОСОБА_9 зібрав по знайомих 10 990 доларів США , які віддав відповідачці під розписку від 27.05.2013 року. Отримавши від батька гроші в розмірі 10 990 доларів США, відповідачка 27.05.2013 року у її присутності склала письмову заяву з проханням припинити кримінальне провадження відносно неї, оскільки вважало її непричетною до скоєння крадіжки грошей, а гроші нібито знайшла в своїй квартирі в іншому місці , про що 31.05.2013 року звернулася до органу поліції. 06.06.2013 року постановою заступника начальника СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції Лимарева І.В. кримінальне провадження № 0002684 за фактом крадіжки в квартирі відповідачки було закрито.

Вона стверджує, що грошові кошти у розмірі 14250 доларів США за отримання яких позивачка ОСОБА_2 написала відповідачу 10.05.2013 боргову розписку, насправді позивачем отримані не були, у зв`язку з чим просить визнати договір позики неукладеним відповідно до ст. 1051 ЦК України. Просить застосувати наслідки неукладеного договору та стягнути з відповідача сплачені нею грошові кошти за неукладеним договором позики у розмірі 14250 доларів США, що станом на час складання позовної заяви складає 372 870,90 грн та 3% річних, що становить 33558,3 грн.

Позивач ОСОБА_2 вважає що, діями ОСОБА_1 їй була нанесена значна моральна шкода, яку вона обґрунтовує сильними душевними стражданнями, оскільки вона знаходилися у стресовому стані, з подавленою волею, під впливом залякувань та шантажу з боку ОСОБА_1 , внаслідок чого нею було вчинена спроба самогубства. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 600 000 грн.

25.10.2019 року ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Після відкриття провадження в справі до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки ОСОБА_1 , відповідно до якого остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає, що позивачка намагається безпідставно стягнути з неї повернуті їй же кошти, в результаті чого вводить суд в оману, усіляко намагається довести, що гроші в сумі 15000 доларів США, які були викрадені з її квартири та гроші в сумі 14250 доларів США, які позивачка брала в неї в борг є одна й та ж сума, хоча це не відповідає дійсності.

Факт передачі позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 14250 доларів США підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою.

Про те що боргова розписка позивачем була написана з її волі та про те, що правочин був направлений на реальне настання правових наслідків (укладений) свідчать також події, які відбулися після написання розписки, а саме той факт, що позивач в подальшому повернула відповідачу отримані нею в борг кошти, що підтверджується розписками про повернення боргу від 10.05.2013 та від 27.05.2013., тобто остання визнала борг та вчинила дії на виконання такого правочину. Вважає, що судово-правовий спір між сторонами правочину щодо визнання договору неукладеним може мати місце лише на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами. Також посилається на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 у справі №202/582/16-ц, в якому посилання позивача на вчинення оспорюваного правочину під впливом насильства та психологічного тиску не знайшов свого підтвердження належними доказами, просить в позові відмовити.

11.02.2020 від ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заву. У відповіді позивачка, посилаючись на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 у справі

№202/582/16-ц і стверджує, що суд вже фактично дослідив всі докази та обставини даного правочину, а також фактично встановив обставини, що гроші за оспорюванню розпискою нею отримані не були, тобто розписка була написана без реального отримання коштів, у зв`язку з чим передані ОСОБА_1 за неукладеним договором і є безпідставно отриманими, а тому підлягають їй поверненню.

02.06.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її нотаріально завірена заява від 07.11.2017 року про те, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, а справу просить розглядати за її відсутності, але за участю її представника.

Представник позивача адвокат В`язовий В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилався на обставини, що зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник Гокова Т.В. проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлені наступні юридичні факти та правовідносини.

Згідно копії розписки ОСОБА_2 від 10.05.2013 року ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі

14 250 доларів та зобов`язалася повернути на протязі місяця. У розписці зазначені свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 разом з їхніми підписами. Внизу розписки міститься дописка ОСОБА_6 , відповідно до якої заяву за фактом крадіжки в її квартирі не подає. (т. 1 а.с. 97).

Згідно розписки відповідачка від 10.05.2013 року, в якій зазначений свідок ОСОБА_9 , вона отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 3 260 доларів США в рахунок погашення боргу перед нею на підставі виданої нею розписки від 10.05.2013 і заяву за фактом крадіжки в її квартирі не подає. (т. 2 а.с. 6).

Згідно розписки відповідачки від 27.05.2013 року вона отримала від ОСОБА_2 гроші в сумі 10 990 доларів США в рахунок погашення боргу за розпискою від 10.05.2013. (т. 2 а.с. 26).

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі особа, яка зазначена у вищевказаних розписках як ОСОБА_6 є відповідачем по справі ОСОБА_1 .

Згідно постанови прокурора прокуратури Індустріального району м. Дніпропетровська Д.С. Єлісєєва від 06.06.2013 року кримінальне провадження № 0002684 закрито на підстав заяви потерпілої ОСОБА_6 від 31.05.2013 про те, що 15000 доларів США, за фактом викрадення яких відкрите кримінальне провадження, вона знайшла в іншому місці (т. 1 а.с. 101).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні КЗ «ДМБКЛ №4» ДОР з 17.05.2013 року по 23.05.2013 року у зв`язку з отруєнням карбофосом, який зі слів хворої вона переплутала з вином (т. 2 а.с. 24).

Згідно висновку за результатами дослідження з використанням поліграфу, що здійснений експертом-полі графологом ОСОБА_14 . 06.11.2017 року ОСОБА_2 вранці 10.05.2013 від ОСОБА_6 не отримувала валюту в розмірі 14250 доларів США. (т. 2 а.с. 20-23).

Згідно висновку про результати поліграфічного тестування, що здійснений спеціалістом по роботі з поліграфом ОСОБА_15 20.10.2017 року батько позивачки ОСОБА_9 на питання чи передавав він 10.05.2013 ОСОБА_6 15000 доларів, відповів «ні». На думку полі графолога значимих реакцій не виявлено.

(т. 2 а.с. 8).

З висновку за результатами дослідження з використанням поліграфу, що здійснений експертом-полі графологом ОСОБА_14 18.12.2017 слідує, що 10.05.2013 року батько позивачки ОСОБА_9 домовлявся з відповідачкою про спільне відвідування 13.05.2013 року органу поліції з метою ознайомлення з матеріалами слідчих дій у відношенні крадіжки 15000 доларів США у ОСОБА_6 громадянкою ОСОБА_2 ( т.. 2 а.с. 14-19).

Свідок на стороні позивача ОСОБА_9 суду пояснив, що він є батьком позивача по справі. 10.05.2013 йому зателефонувала донька ОСОБА_2 та повідомила, що її звинувачують у крадіжці 15 000 доларів США. Через півгодини він приїхав до неї додому, дочка перебувала в стресовому стані та повідомила, що до неї приходили дві особи в цивільному одязі з поліції, вимагали повернути 15000 доларів США, написати зізнання інакше погрожували посадити до в`язниці та відібрати дітей. Свідку відомо, що напередодні 09.05.2013 її дочка разом з відповідачем у квартирі останньої разом святкували День Перемоги до вечора. ОСОБА_9 разом з позивачем пішли до відповідача в квартиру, щоб розібратися з цим питанням. При цьому з ними пішли його дружина ОСОБА_8 та сусідка ОСОБА_11 , які до квартири не заходили, однак ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_8 для того щоб вони по телефону чули, що відбувається в квартирі. Відповідач почала звинувачувати ОСОБА_2 спочатку в крадіжці 15000 доларів США, а потім порахувавши відповідно до своїх записів відповідач назвала суму 14 250 доларів США та вимагала написати розписку про отримання позивачем в борг зазначеної суми. Позивач заперечувала крадіжку грошей, при цьому у неї тремтіли руки, стан був ненормальним. ОСОБА_9 , усвідомлюючи стан своєї дочки сказав останній, щоб вона написала розписку, а потім заспокоївшись вони вирішать це питання. Після цього ОСОБА_2 написала боргову розписку на суму 14 250 доларів США. Він зателефонував ОСОБА_11 , щоб та зайшла в квартиру відповідача, після чого він та ОСОБА_11 поставили свої підписи на розписці. ОСОБА_9 в той же день взяв в борг у ОСОБА_11 3260 доларів США, які одразу ж під розписку передав відповідачу. Після цього у позивача почався психологічний розлад, в результаті якого 17.05.2013 вона вчинила спробу самогубства, у зв`язку з чим до 23.05.2013 перебувала в лікарні. Як вона пояснила ОСОБА_16 хотіла позбавити себе життя, оскільки грошей не брала. 17.05.2013 ОСОБА_9 в районному відділі поліції вдалося з`ясувати, що кримінальне провадження відкрити не відносно його дочки, а відносно невстановленої особи. 24.05.2013 прийшла повістка з райвідділу поліції. Він особисто повідомив працівників поліції, що віддасть залишок суми відповідачу, щоб вони не чіпали його дочку, та вимагав, щоб поліція знайшла ту особу, що викрала гроші. 27.05.2013 в присутності працівника поліції Лимарь він передав залишок по борговій розписці відповідачу, а вона написала заяву, що не звинувачує ОСОБА_2 в крадіжці грошей. 06.06.2013 він отримав постанову про закриття провадження в кримінальній справі. Оригінал розписки від відповідача він отримав 20.01.2016 року.

Інші свідки та позивачка по справі із 02.07.2019 року до 26.07.2022 року судом не допитувались, так як їх явка не була забезпечена представником позивачів на протязі 3-х років.

Крім того судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2

02.02.2016 року вже зверталася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просила суд визнати письмовий правочин боргову розписку, надану 10.05.2013 року ОСОБА_2 ОСОБА_17 недійсним як вчиненим під впливом насильства .

Однак, позивач не зверталась до суду щодо оспорювання дійсності укладеного правочину та стягнення грошових коштів із ОСОБА_1 на користь позивачки

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із недоведеністю факту вчинення насильства з боку відповідачки (т.1 а.с. 105-112).

Вказане рішення переглядалося судом апеляційної інстанції та постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.03.2019 року залишене без змін, в кому встановлено, що позивачка не оспорювала договір позики як неукладеним

(т. 1 а.с. 113-116), а недійсність спірного правочину під впливом насильства не був доведений позивачем належними доказами.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з новим позовом 02.07.2019 року, позивачка просить суд відповідно до ст. 1051 ЦК України визнати договір позики неукладеним на тій підставі, що грошові кошти у розмірі 14250 доларів США за отримання яких позивачка ОСОБА_2 написала відповідачу 10.05.2013 року боргову розписку насправді ОСОБА_1 отримані не були.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки, щодо правової природи договору позики і розписки, викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та неодноразово підтримано Касаційним судом у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 583/610/16-ц (провадження № 61-4621св18), від 11 квітня 2019 року у справі № 621/960/16-ц (провадження № 61-35294св18), від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16-ц (провадження № 61-42076св18), від 02 червня 2020 року у справі № 483/248/16 (провадження № 61-2413св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19 (провадження № 61-14705св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 201/6221/19 (провадження № 61-6662св21).

З тексту спірної розписки ОСОБА_2 від 10.05.2013 року слідує, що остання отримала в борг у ОСОБА_6 ( ОСОБА_1 ) 14 250 доларів США та зобов`язалася повернути на протязі місяця.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Таким чином, частина 1 статті 1051 ЦК України, з метою доведення перед судом безгрошовості договору позики у письмовій формі, допускає застосування будь-яких доказів, в тому числі і свідчення свідків, однак лише за умови, коли особа, яка посилається на такий доказ (свідчення свідків) доведе, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно ч. 4 до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги стверджує, що боргова розписка від 10.05.2013 року складена нею під впливом психологічного тиску, який є однією з форм насильства.

Разом з тим, з рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 у справі №202/582/16-ц слідує, що судом не встановлено факту вчинення насильства відповідачем по справі ОСОБА_1 на позивача ОСОБА_2 10.05.2013 року, що мав наслідком написання спірної розписки. Зазначена обставина була встановлена рішенням суду під час розгляду цивільної справи що, набрало законної сили, щодо розгляду спору між тими ж сторонами, які беруть участь у вирішенні даної справи, у зв`язку з чим відноситься до тих обставин, що доказуванню не підлягають.

У зв`язку з не доведенням факту того, що боргова розписка від 10.05.2013 була написана позивачем під впливом насильства, суд не має законних підстав приймати як належний та допустимий доказ безгрошовості договору позики показання свідка ОСОБА_9 .

Решту доказів, на які посилається позивач, обґрунтовуючи безгрошовість договору позики від 10.05.2013, зокрема висновки про результати поліграфічного тестування, суд вважає недопустимими з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

На переконання суду, надані позивачем висновки за результатами дослідження з використанням поліграфу, що здійснені експертом-полі графологом

ОСОБА_14 06.11.2017 року, 08.12.2017 року та спеціалістом по роботі з поліграфом ОСОБА_15 20.10.2017 року не відповідають вимогам закону, оскільки експерт ОСОБА_14 та спеціаліст по роботі з поліграфом ОСОБА_15 , які їх проводили, не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також не входять до Реєстру судових експертів, не мають свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, а тому зазначені документи не можна вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 76-80 ЦПК України.

Такий висновок суду повністю узгоджується з правовим висновком викладеним у Постанові КЦС Верховного Суду від 25 травня 2020 року по справі № 475/793/17.

Суд також не може погодитися з посиланням позивачки на те, що в рішенні Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 у справі №202/582/16-ц, судом вже фактично досліджені докази та встановлені обставини того, що гроші за оспорюванню розпискою позивачем отримані не були, тобто розписка була написана без реального отримання коштів, у зв`язку з чим передані відповідачу позивачем кошти за неукладеним договором є безпідставно отриманими та підлягають поверненню позивачу.

Так в мотивувальній частині рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2018 у справі №202/582/16-ц вказано, що суд не приймає до уваги досліджені в судовому засіданні висновки за результатами дослідження з використанням поліграфу та вважає їх неналежними доказами, оскільки вказані результати стосуються питань, чи отримувала ОСОБА_2 вранці 10.05.2013 від ОСОБА_6 кошти в розмірі 14250 доларів США, чи передавав ОСОБА_9 . 10.05.2013 ОСОБА_6 15000 доларів США, чи домовлявся ОСОБА_9 з ОСОБА_6 про спільне відвідування 13.05.2013 РВВС Індустріального району м. Дніпро, в той час як позовні вимоги стосуються лише визнання письмового правочину недійсним як вчинений під впливом насильства, а не з підстав, що грошові кошти насправді позивачем не отримувалися, оскільки вказані обставини мають значення за наявності відповідної позовної вимоги щодо встановлення безгрошовості позики тобто з метою визнання договору позики неукладеним відповідно до

ст. 1051 ЦК України та виходять за коло обставин, що мають значення для вирішення позовної вимоги ,які розглядається цим судом. У зв`язку з зазначеним суд не вважає за необхідне надавати правову оцінку щодо допустимості та достовірності зазначених результатів дослідження з використанням поліграфу як доказів.

Таким чином у вказаному рішенні суд не встановив факт того, що гроші за оспорюванню розпискою позивачем отримані не були, оскільки встановлення такого факту не входило до кола обставин, що мало значення для вирішення позовної вимоги, що розглядалася судом.

Уточненні позовні вимоги ОСОБА_2 про не укладення боргової розписки від 10.05.2013 року із ОСОБА_1 спростовуються показами представника позивачки, свідком ОСОБА_9 , показами відповідачки, про те, що позивач власноручно писала вказану боргову розписку, а гроші добровільно були передані відповідачці ОСОБА_9 в присутності доньки ОСОБА_2 .

В суді було встановлено, що грошові кошти в розмірі 3260 доларів США були передані ОСОБА_1 батьком позивачки ОСОБА_9 10.05.2013 року, а 27.05.2013 року ним було передано відповідачці 10 990 доларів США, що не заперечувалось сторонами і свідком в суді.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що доводи позивача про безгрошовість договору позики від 10.05.2013 року, на які посилається позивачка в позовній заяві не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим підстави для визнання такого договору неукладеним відсутні, а тому відсутні підстави стягнення грошових коштів в розмірі 85 302,41 грн та 287 568,5 грн та 3% річних у розмірі 33 558,3 грн із відповідачки на користь позивачки.

Враховуючи, що решта позовних вимог є похідними від позовної вимоги про визнання договору неукладеним, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 600 000 грн відмовити, так як не доведено в суді неправомірність дій відповідачки, психологічне чи фізичне насильство з боку ОСОБА_1 проти позивачки щодо надання грошових коштів і суд приймає до уваги, що Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні КЗ «ДМБКЛ №4» ДОР з 17.05.2013 року по 23.05.2013 року у зв`язку з отруєнням карбофосом, який зі слів хворої вона переплутала з вином (т. 2 а.с. 24).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача - у разі задоволення позову та на позивача - у разі відмови в позові.

Згідно ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу

Відповідачем по справі заявлено клопотання про стягнення з позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 13 650 грн.

На їх підтвердження відповідачем надано договір про надання правової допомоги № 08/11-19 від 14.11.2019 укладений нею з адвокатом Гоковою Т.В., додаткову угоду про надання правової допомоги № 08/11-19 від 14.11.2019; акт приймання-передачі виконаних послуг по договору № 08/11-19 від 14.11.2019 на суму 13 650 грн.; квитанції до прибуткового касового ордера від 14.11.2019 та 17.02.2020 на загальну суму 13650 грн. (Т. 1 а.с. 178-183).

З урахуванням того, що в задоволенні позовних вимог позивачу було відмовлено в повному обсязі суд вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, залишивши судовий збір за рахунок позивача та стягнувши з останнього на користь відповідача документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 13 650 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 76, 80, 89, 141, 264-265 ЦПК України, ст. 15, 202, 207, 1046, 1047, 1051 ЦК України, суд

УХВАЛИВ

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання правочину неукладеним, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 650 (тринадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн.

на користь та ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Петриківський райсуд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів від дня проголошення.

Учасники справи, які не були присутніми при оголошенні рішення, можуть оскаржити рішення протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. М. Іщенко