ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1430/22 Справа № 206/3232/20 Головуючий у першій інстанції: Ханієва Ф. М. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Сахарову Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Приватного підприємства "Восток-2" на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним та визнання права власності на частку спадкового майна, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є бабусею неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до закону, вона має повноваження на здійснення захисту прав та інтересів у суді своєї неповнолітньої онуки та малолітніх онуків. Так, батьками її онуків є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Проте ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько її онуків ОСОБА_6 , який за життя склав заповіт та на випадок своєї смерті зробив розпорядження, за яким заповів матері її онуків ОСОБА_5 частку у розмірі 100% статутного капіталу (корпоративні права) Приватного підприємства «Восток-2» (далі - ПП «Восток-2»), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом 25.11.2016 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. видала відповідачу ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим номером №1861 після смерті ОСОБА_6 . Спадщина складається з частки у розмірі 100% статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2», яке належало спадкодавцю. Як зазначила позивач, яка діє в інтересах своїх онуків, відповідно до положень ст.1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Так, на час смерті спадкодавця ОСОБА_6 його дітям було десять та по сім років, тобто вони були малолітніми, та відповідно до ст. 1241, ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , мають право на обов`язкову частку у спадщині. Тому позивач з метою захисту прав онуків звернулась до приватного нотаріуса Ярмолюк М.М. з проханням внести зміни до спірного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з неврахуванням обов`язкової частки дітей спадкодавця, які були малолітніми на час його смерті. Однак, нотаріус усно пояснила, що внести відповідні зміни можна лише за згодою всіх спадкоємців. При цьому, коли позивач звернулась до відповідача з проханням прийти до нотаріуса для можливості внесення відповідних змін до свідоцтва про право на спадщину, то вона вважала, що не порушує права своїх дітей та була згодна на перерозподіл спадщини лише у разі визнання судом такого права її дітей на отримання обов`язкової частки у спадщині. Отже, позивач вважає, що права її онуків можуть бути захищені лише у судовому порядку та вони мають право на обов`язкову частку у спадщині у розмірі по 1/8 частині статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2». Тому позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що було видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. 25.11.2016 року, зареєстроване в реєстрі за №1861 на ім`я ОСОБА_5 на 3/8 частини статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2» (), зареєстроване місцезнаходження якого: 49000, м. Дніпро (Дніпропетровськ), Самарський район, вул. Курсантська, 22; визнати за ОСОБА_2 право власності на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/8 частини статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2»; визнати за ОСОБА_4 право власності на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/8 частини статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2»; визнати за ОСОБА_3 право власності на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/8 частини статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2» (а.с. 3-7, 48-53 т.1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року позов задоволено. Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що було видане приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 25 листопада 2016 року, зареєстроване в реєстрі за № 1861, на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в частині розміру спадщини, яка складається з 3/8 часток статутного капіталу ПП «Восток-2». Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності в порядку спадкування за законом як обов`язкова частка у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 1/8 частку статутного капіталу ПП «Восток-2». Визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності в порядку спадкування за законом як обов`язкова частка у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 1/8 (одну восьму) частку статутного капіталу ПП «Восток-2». Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності в порядку спадкування за законом як обов`язкова частка у спадщині, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 1/8 (одну восьму) частку статутного капіталу ПП «Восток-2». Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. Зобов`язано ГУ Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі ПП "Восток-2", посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від представника ПП "Восток-2" - Єлькіна В.Б. надійшла заява від 24.07.2022 року про проведення судового засідання без його участі. Крім того, ОСОБА_5 подала до суду клопотання від 25.07.2022 року про розгляд справи за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Відділом РАЦС Кіровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська 28.04.2004 року (а.с. 8 т.1).

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до копій свідоцтв про народження серії № НОМЕР_2 від 10.03.2004 року, серії НОМЕР_3 від 23.08.2007 року та серії НОМЕР_4 від 23.08.2007 року (а.с. 16, 17, 18 т.1).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого повторно Відділом РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська 09.11.2001 року, позивачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 та відповідно бабусею неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 9 т.1).

За життя, ОСОБА_6 19 серпня 2014 року склав заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. за реєстровим №1395, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив розпорядження та заповів у власність ОСОБА_5 , в тому числі, частку у розмірі 100% (сто відсотків) статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2» ()м (а.с. 11-12 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 помер, згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Відділом ДРАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції 29.11.2014 року, актовий запис №8538 (а.с. 15 т.1).

Згідно повної копії спадкової справи №206/3232/20, заведеної після ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., із заявами про прийняття спадщини звернулись 10.12.2014 року ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 131 т.1).

Також із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся 15.04.2015 року ОСОБА_5 (а.с. 141 т.1).

ОСОБА_7 , яка є матір`ю спадкодавця, подала нотаріусу заяву 24.12.2014 року про відмову від отримання належної їй обов`язкової частки за законом у спадщині в повному обсязі на користь ОСОБА_5 (а.с. 145 т.1).

Згідно копії довідки Кіровського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №1214 вих 4078 від 04.12.2014 року, за адресою по АДРЕСА_2 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_6 з 26.04.2011 року, ОСОБА_5 з 07.05.2014 року, ОСОБА_2 з 26.04.2011 року, ОСОБА_3 з 26.04.2011 року, ОСОБА_4 з 26.04.2011 року (а.с. 155 т.1).

25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. видано відповідачці ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1861 на частку у розмірі 100% (сто відсотків) статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2» () (а.с. 221 т.1).

Згідно копії рішення власника від 25.11.2016 року №25/11/16 ПП «Восток-2» та копії статуту ПП «Восток-2» () в редакції від 2016 року, ОСОБА_5 є власником підприємства у розмірі 100% статутного капіталу та призначена на посаду директора підприємства (а.с.10, 22-32 т.1).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

За положеннями частини 1 статті 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина 1 статті 1261 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина 1 статті 1267 ЦК України).

За змістом частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 5 вказаної вище статті встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 України).

Частинами 1 та 2 статті 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Судом встановлено, що у спадковій справі №206/3232/20, заведеній після ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні заяви неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про відмову від прийняття спадщини, в тому числі й на користь матері ОСОБА_5 , в частині належної їм обов`язкової частки у спадковому майні - частку статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2».

Відповідно до пунктів 3.7-3.11 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), неповнолітня особа має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо не було подано заяву про відмову від прийняття спадщини з дотриманням вимог, встановлених законодавством.

Приймаючи від спадкоємців заяву про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття, нотаріус зобов`язаний роз`яснити спадкоємцям їх право на відкликання такої заяви протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України.

Заява про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття підлягає реєстрації у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ у день надходження. У разі надходження такого документа поштою він підлягає також реєстрації у Журналі реєстрації вхідних документів.

Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (пункт 3.13 глави 10 вказаного вище Порядку).

Пунктами 5.5-5.7 Порядку від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України.

Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

В пункті 5.9 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема, встановлено, що право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.

При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі) (пункт 5.11 Порядку від 22.02.2012 року №296/5).

Крім того, визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом - свідоцтво про право на спадщину за заповітом (пункт 5.15 Порядку від 22.02.2012 року №296/5).

Отже, при видачі 25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Ярмолюк М.М. на ім`я ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1861 на частку у розмірі 100% (сто відсотків) статутного капіталу (корпоративні права) ПП «Восток-2», нотаріус не врахував відсутність поданих неповнолітніми дітьми спадкодавця - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заяв про відмову від прийняття спадщини в частині належної їм обов`язкової частки у вказаному спадковому майні.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини перша та третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні (частина сьома статті 7 СК України).

Частиною 1 статті 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, встановлено, що кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна.

Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання (частина 3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» в редакції).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши відсутність у спадковій справі заяв неповнолітніх дітей спадкодавця про відмову від належної їм обов`язкової частки у спадковому майні - статутному капіталі (корпоративні права) ПП «Восток-2», - колегія дійшла висновку про наявність підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1861, на ім`я ОСОБА_5 в частині 3/8 (трьох восьмих) часток статутного капіталу ПП «Восток-2» та визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 права власності в порядку спадкування за законом у спадщині, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , на 1/8 (одну восьму) частку за кожнимстатутного капіталу Приватного підприємства «Восток-2».

Колегія також звертає увагу, що 10 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. були видані наступні додаткові свідоцтва про право на спадщину за заповітом: №509 ОСОБА_2 на 1/6 частку права на вклади в ПАТ "ОТП Банк" (а.с. 257 т.1); №510 ОСОБА_3 на 1/6 частку права на вклади в ПАТ "ОТП Банк" (а.с. 259 т.1); №511 ОСОБА_4 на 1/6 частку права на вклади в ПАТ "ОТП Банк" (а.с. 261 т.1); №512 ОСОБА_2 на 1/3 частку права на вклад в ПАТ "ОТП Банк" (а.с. 263 т.1); №513 ОСОБА_3 на 1/3 частку права на вклад в ПАТ "ОТП Банк" (а.с. 265 т.1); №514 ОСОБА_4 на 1/3 частку права на вклад в ПАТ "ОТП Банк" (а.с. 267 т.1).

Приватне підприємство "Восток-2" не є суб"єктом спірних спадкових правовідносин, тому доводи апеляційної скарги не спростовують законність і справедливість оскаржуваного судового рішення.

Частинами першою статті 3 Конвенції про права дитини 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Восток-2" - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А.Єлізаренко

О.В. Свистунова