ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8648/21 Номер провадження 22-ц/814/836/22Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: Управління державної казначейської служби у м. Кременчук, про стягнення спричиненої матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, вказуючи, що вона з 27 січня 2020 року перебувала на обліку у Державному центрі зайнятості Кременчуцького МРЦЗ Міністерства соціальної політики України, отримаючи соціальну допомогу. 09 грудня 2020 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України з питання розрахунку страхового стажу для пенсії. 18 грудня 2020 року вона отримала відповідь Головного управління Пенсійного фонду України про те, що вона має право на призначення пенсії і їй необхідно подати відповідну заяву, а також знятись з обліку в Державному центрі зайнятості. 08 червня 2021 року вона отримала відмову у призначенні дострокової пенсії. У зв`язку з тим, що позивач була позбавлена засобів до існування, оскільки соціальні виплати становили єдиний її дохід. У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України матеріальну шкоду у розмірі 55 442, 24 грн., які вона не отримала через передчасне зняття з обліку в Державному центрі зайнятості, а також моральну шкоду розмірі 5 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стянуто з Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 5 000 грн. моральної шкоди. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вказує, що підстави для відшкодування шкоди позивачу відсутні, оскільки дії відповідача не визнавалися незаконними та протиправними.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з підстав, передбачених п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встанволено, що ОСОБА_1 з січня 2020 року перебувала на обліку у Державному центрі зайнятості Кременчуцького МРЦЗ Міністерства соціальної політики України, їй була призначена соціальна допомога.

За період з січня 2020 року по січень 2021 року ОСОБА_1 отримала допомоги на суму 95 961, 15 гривень.

18 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримала від Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відповідь на зверення ОСОБА_1 щодо набуття права на призначення пенсії та підрахунок страховго стажу.

08 червня 2021 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області винесено рішення про відмову в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії.

19 липня 2021 року позивач отримала лист від Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про те, що за наданими документами період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 5 місяців 18 днів, що не дає їй право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивач було спричнено моральну шкоду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, звертаючись до суду із позову, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги положеннями ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності - є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

При цьому, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Встановлено, що із заявами про призначення пенсії ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку, як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи, зверталась до Управління ПФУ у м. Кременчуці 04 лютого 2021 року та 02 червня 2021 року.

10 лютого 2021 року та 08 червня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області відмовлено ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з урахуванням відсутності необхідної тривалості проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення.

Встановлено, що вказані рішення є чинними, сторонами не оскаржувались і не визнавалися незаконними, як і будь-які інші рішення, дії чи бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області при призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів не вбачає, що відповідачем було прийнято неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, які завдали шкоду майновим чи особистим немайновим правам фізичної особи, а тому підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визначеної положеннями ст.ст. 1166, 1167 ЦК України - відсутні.

Висновки суду першої інстанції, що позивач втратила право на отримання соціальної виплати через невірне інформування про право на пенсію є безпідставним.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 грудня 2020 року Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було надано відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо набуття права на призначення пенсії та підрахунок страхового стажу.

У вказаному листі було здійснено попередній розрахунок страхового стажу роботи, та зазначено його умовність. Крім того, повідомлено про положення, які регулюють визначення права на зменшення пенсійного віку особам, які постійно проживали чи постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали в цій зоні не менше 3 років. Також, зазначено про періоди роботи, які не були зараховані до страхового стаду. І роз`яснено право на призначення пенсії за віком.

Колегія суддів зауважує, що у змісті вказаного листа відсутні будь-які вказівки на необхідність припинення реєстрації особи у Державному центрі занятості Кременцуцького МРЦЗ чи право на призначення пенсії за зменшеним пенсійним віком.

Отже, колегія суддів не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між втратою позивачем права на соціальні виплати із діями відповідача щодо інформування ОСОБА_1 щодо набуття права на пенсію та підрахунку страхового стажу.

Таким чином, апеляційний суд приходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового, яким слід відмовити у задоволенні позову через недоведеність наявності у діях відповідача всіх складових цивільно-правової відповідальності.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити .

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 січня 2022 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позов у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа: Управління державної казначейської служби у м. Кременчук, про стягнення спричиненої матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді С. Б. Бутенко

О. В. Чумак