18.04.2022 Єдиний унікальний номер 205/964/22
Єдиний унікальний номер справи 205/964/22
Номер провадження 4-с/205/12/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Дубовицької Наталії Миколаївни, -

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2021 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Дубовицької Наталії Миколаївни.

В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні у Новокодацькому відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - ВДВС) перебувало виконавче провадження 43638634 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6139/2004, виданого 06.12.2004 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

ІНФОРМАЦІЯ_2 дитині виповнилося 18 років.

08.09.2021 року державним виконавцем ВДВС на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

15.12.2021 року ОСОБА_1 надіслала до ВДВС заяву про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів та оригінал виконавчого листа.

26.01.2022 року на її адресу надійшло повідомлення від 06.01.2022 року старшого державного виконавця ВДВС Дубовицької Н.М. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з викладеним, скаржник просить суд визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дубовицької Наталії Миколаївни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06.01.2022 року за виконавчим листом № 2-6139/2004, виданим 06.12.2004 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а також зобов`язати старшого державного виконавця Дубовицьку Н.М. усунути порушення (поновити порушене право) шляхом прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2022 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

14.04.2022 року від ВДВС надійшов відзив на скаргу, у якому представник заперечував проти її задоволення. Заперечення обґрунтовано тим, що у виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 06.12.2004 року закінчився строк пред`явлення до виконання, а скаржником не надано доказів на підтвердження того, що його права були порушені саме діями Новокодацького ВДВС, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 просив розглянути скаргу у його відсутність, у її задоволенні відмовити.

Представник заінтересованої особи: Новокодацького ВДВС письмово просила розгляд скарги проводити за її відсутності, у задоволенні скарги відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У ході судового розгляду скарги встановлено, що 06.12.2004 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист по цивільній справі № 2-6139/2004 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 (а.с.10-11).

Як вбачається із матеріалів заяви, ОСОБА_4 пред`явила виконавчий лист до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.09.2021 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Також у постанові зазначено, що заборгованість станом на 18.08.2021 року складає 171 181,76 грн. (а.с.14).

15.12.2021 року ОСОБА_1 направлено до Новокодацького ВДВС заяву про примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів з додатками, зокрема, виконавчим листом № 2-6139/2004, виданим 06.12.2004 року (а.с.16-21).

06.01.2022 року старшим державним виконавцем Новокодацького ВДВС Дубовицькою Н.М. прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оформлене повідомленням (а.с.23). У повідомлені зазначено, що на адресу відділу пред`явлено виконавчий лист, за яким закінчився строк стягнення, а саме до повноліття дитини. Повертаючи виконавчий документ стягувачу, державний виконавець керувалася п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Отже, з аналізу вказаних норм закону вбачається, що строк пред`явлення виконавчого документу про стягнення аліментів може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років, а у разі, якщо періодичні платежі призначені на більших строк, то протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до п. 9, 10 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як встановлено судом, заборгованість за виконавчим листом № 2-6139/2004 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, яка станом на 18.08.2021 року склала 171 181,76 грн., не була стягнута з боржника під час примусового виконання рішення, виконавчий лист 08.09.2021 року було повернуто стягувачу постановою державного виконавця ВДВС у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, відповідно до чч. 4, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» 15.12.2021 року строк пред`явлення вказаного судового наказу до примусового виконання не сплив.

Як вбачається зі змісту повідомлення старшого державного виконавця ВДВС, при прийнятті рішення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, ОСОБА_5 керувалася п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

З аналізу наведеної норми закону вбачається, що вона по-перше, розповсюджується на на приватних виконавців, а не державних, подруге, зобов`язує приватного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» письмово зазначити підстави повернення, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

Отже, державний виконавець, приймаючи рішення про повернення виконавяого листа ОСОБА_1 , оформлене повідомленням, керувалася нормою, яка не розповсюджується на державних виконавців, а також не дотримуючись вимог вказаної норми закону щодо зазначення підстав повернення виконавчого документа.

Таким чином, законних підстав для повернення старшим державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дубовицькою Н.М. виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання на підставі п. 2 ч. 3 ст. 5 зазначеного закону не було.

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (рішення у справі Войтенка, п. 53).

Отже, виконання судового рішення - це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про обгрунтованість скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи обґрунтованість скарги ОСОБА_1 , суд доходить висновку про її задоволення та визнання неправомірним рішення старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дубовицької Наталії Миколаївни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06.01.2022 року за виконавчим листом № 2-6139/2004, виданим 06.12.2004 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а також зобов`язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право) шляхом прийняття до виконання зазначеного виконавчого листа.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 74 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, ст. ст. 4-5, 13, 81, 247, 354, 447-452 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Дубовицької Наталії Миколаївни задовольнити.

Визнати неправомірним рішення старшого державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дубовицької Наталії Миколаївни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06.01.2022 року, а саме виконавчого листа № 2-6139/2004, виданого 06.12.2004 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Зобов`язати державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) усунути порушення (поновити порушене право) шляхом прийняття до виконання виконавчого листа № 2-6139/2004, виданого 06.12.2004 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Г. Остапенко

.