РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"05" вересня 2022 р. смт Тиврів 145/1949/20

2/145/203/2022

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

за участі секретаря Цюпій О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що йому на праві власності належить будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

За даною адресою зареєстровані він, його брат ОСОБА_2 та колишня дружина ОСОБА_3 , але фактично в будинку проживає тільки він. Брат та бувша дружина не проживають в даному житлі з 2009 року.

Відповідачі зареєстрували місце свого проживання в будинку АДРЕСА_1 за згодою матері, яка на той час була власницею житла.

Фактичне місце проживання відповідачів йому невідоме. Він має намір продати будинок, однак реєстрація відповідачів за адресою розташування будинку насторожує потенційних покупців.

Він позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися майном, що належить йому на праві власності. Оскільки відповідачі житлом (сервітутом) не користуються з 2010 року по даний час, вважає їх такими, що втратили право на користування житлом в його будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Просить усунути перешкоди в користуванні належним йому житлом шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує, просить його задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку (через оголошення). Заяв про відкладення розгляду справи, про слухання справи у їх відсутності до суду не надходило.

За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 на праві власності належить будинок, розташований в АДРЕСА_1 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.05.2017 за №86604575, рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.01.2017.

Відповідно до довідки Сутисківської селищної ради № 2242 від 06.11.2020 до складу сім`ї позивача входять також брат ОСОБА_2 та колишня дружина ОСОБА_3 .

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача від 20.11.2020 відповідачі не проживають в даному житлі з 2009 року.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понад тринадцять років в належному позивачу житловому будинку не проживають, беручи до уваги те, що вони не оплачують комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню будинку та не беруть участі у спільному побуті та враховуючи вищезазначену правову позицію ВСУ, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належним йому житлом шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Тиврівського районного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 05.09.2022.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.