Справа № 529/753/22
Провадження № 2/529/281/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року суддя Диканського районного суду Полтавської області Петренко Л.Є., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Диканської селищної ради до Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди землі, -

встановив:

Керівник Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Диканської селищної ради 15.08.2022 звернувся до суду з позовом в якому просить: визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про затвердження проектів землеустрою та надання ОСОБА_1 в оренду земель сільськогосподарського призначення державної власності із земель не наданих у власність або постійне користування для ведення фермерського господарства. Також просить визнати недійсними 6 договорів оренди земельних ділянок загальною площею 123.6305 га, укладених між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та ОСОБА_1 , скасувати державну реєстрацію права оренди земельних ділянок з одночасним припиненням речових прав; зобов`язати ОСОБА_1 повернути у комунальну власність земельні ділянки.

Розглянувши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п.6 ст.20 ГПК України передбачено, що справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці, відносяться до юрисдикції господарських судів.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

За змістом ст. 31 Земельного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Таким чином земельна ділянка, що надається для ведення фермерського господарства, є основною та необхідною умовою для здійснення фермерським господарством господарської діяльності у сфері товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з позову та доданих до позовної заяви матеріалів, зокрема, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, 19.05.2016 здійснено державну реєстрацію юридичної особи Фермерського господарства «В.В.С.», засновниками та кінцевими бенефіціарами якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 .

На підставі наказів ГУ Держгеокадастру в Полтавській області між останнім та ОСОБА_1 , 19.10.2016 укладено 6 договорів оренди земельних ділянок с/г призначення для ведення фермерського господарства, загальною площею 123,6305 га, які розташовані за межами населених пунктів Диканського району Полтавської області.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 у справі № 628/775/18 (провадження № 14-511цс19) зазначено, що "можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. З аналізу положень статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV слід дійти висновку про те, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство має бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась. Оскільки фермерське господарство є юридичною особою, земельні спори, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, з фермерським господарством, підвідомчі господарським судам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19) зроблено висновок, що "спори фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам. Тобто якщо на час звернення до суду з таким позовом фермерське господарство, з метою створення якого надавалась земельна ділянка, вже зареєстровано, то справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, навіть якщо відповідачем у справі зазначено фізичну особу, якій ця земельна ділянка надавалась з метою створення фермерського господарства. Така позиція викладена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц (провадження №14-262цс18), від 12 грудня 2018 року у справах №704/29/17-ц (провадження №14-495цс18) і № 388/1103/16-ц (провадження №14-419цс18)".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі № 626/1055/17 (провадження № 14-399цс19) вказано, що "відповідно до статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні спори щодо права власності чи іншого речового права на землю з іншими юридичними особами, органами, уповноваженими здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, і прокурором, який обґрунтовує позовні вимоги порушенням інтересів держави у сфері розпорядження ділянками державної та комунальної власності, треба розглядати за правилами господарського судочинства (див. постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц (провадження № 14-262цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 704/29/17-ц (провадження № 14-495цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 388/1103/16-ц (провадження № 14-419цс18). Проте, якщо на час звернення з позовом для вирішення спору про користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, фермерське господарство не зареєстроване, то стороною таких спорів є громадянин, якому надавалась земельна ділянка, а спір треба розглядати за правилами цивільного судочинства (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц (провадження № 14-407цс18); від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц (провадження № 14-282цс18); від 11 вересня 2019 року у справі № 620/371/17 (провадження № 14-296цс19), від 16 жовтня 2019 року у справі № 365/65/16-ц (провадження № 14-371цс19)".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 539/1830/20 (провадження № 61-12603св21) зазначено, що "апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 була членом С(Ф)Г "Ромашка" і, незважаючи на те, що із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки вона звернулася як фізична особа, отримання цієї ділянки відбулось для використання в діяльності С(Ф)Г "Ромашка". Закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що за суб`єктним складом заявлена прокурором вимога повинна розглядатися за правилами господарського судочинства. Доводи касаційної скарги, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на те, що позов пред`явлено до фізичної особи, не приймаються судом до уваги, оскільки, як вірно встановлено апеляційним судом, спірна земельна ділянка на момент постановлення оскаржуваної ухвали перебувала у фактичному користуванні С(Ф)Г "Ромашка", членом якого є ОСОБА_1".

По даній справі спірні земельні ділянки мають цільове призначення - для ведення фермерського господарства.

На час укладення договорів оренди 19.10.2019 відповідач ОСОБА_1 був один із засновників ФГ «В.В.С.», тобто з моменту укладення оспорюваних договорів оренди земельних ділянок саме фермерське господарство здійснює обов`язки землекористувача, а не громадянин, якому вона надана, а тому спір щодо захисту речових прав держави на земельні ділянки, передані в оренду ОСОБА_1 , підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Так, згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи та характер правовідносин, що склались між ними, приходжу до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а є спором, який відноситься до справ господарської юрисдикції та повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку господарського судочинства.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.1,19, 186 ЦПК України, ст. 4, 20 ГПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом Диканської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Диканської селищної ради до Головного Управління Держгеокадастру у Полтавській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсними договорів оренди землі.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області повернути Полтавській обласній прокуратурі сплачений судовий збір у розмірі 59 544 грн. згідно платіжного доручення № 1232 від 11.07.2022.

Відповідно до ч.5 ст. 186 ЦПК України, позивач має право на звернення із даним позовом в порядку господарського судочинства до Господарського суду Полтавської області.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя Л.Є. Петренко