ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4720/22 Справа № 201/8253/21 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2022 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Науково - виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаному будинку позивач надає послуги з опалення та гарячого теплопостачання, послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкових територій. Відповідач свої зобов`язання з приводу оплати зазначених послуг не виконує, має заборгованість, яку в добровільному порядку не погашає.

Враховуючи зазначене позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 4 626,93 грн.; інфляційні збитки в розмірі 338,16 грн., три відсотка річних в розмірі 96,92 грн., а разом 5 062,01 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2022 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Науково - виробниче об`єднання «Созидатель» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково - виробниче об`єднання «Созидатель» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання електричної енергії за період з 01.07.2016р. по 01.11.2020р. у розмірі 4626,93 грн. В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково - виробниче об`єднання «Созидатель» судові витрати у розмірі 2074,89 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішенням, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» створено та здійснює діяльність з метою отримання прибутку на основі задоволення потреб громадян, підприємств, установ, організацій усіх форм власності у вироблені товариством продукції та товарах, наданих послугах та виконаних роботах у сферах, визначених предметом його діяльності.

Предметом діяльності ПрАТ «НВО «Созидатель» є, зокрема, управління від імені власника житловою нерухомістю: виконання комплексу послуг із забезпечення функціонування житлового та нежитлового нерухомого майна (поточне обслуговування та ремонт, контроль систем опалення та кондиціювання, прибирання та загальний догляд за приміщеннями тощо), послуги консьєржа, утримання та управління житлом та іншим нерухомим майном у співвласності.

ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також послуги по забезпеченню надання житлово-комунальних послуг.

При цьому, ПрАТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель» є правонаступником АТЗТ «Науково-виробниче підприємство «Созидатель».

Встановлено, що ПрАТ «НВО «Созидатель» надає житлово-комунальні послуги (обслуговування будинку та прибудинкової території, опалення та гаряче водопостачання, холодне водопостачання, електрична енергія) співвласникам (мешканцям) багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі ОСОБА_1 , якій належить квартира НОМЕР_1 у цьому будинку.

Відповідно до відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області відносно надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки, остання значиться зареєстрованою з 19.10.2008р. за адресою: АДРЕСА_1 .

Співвласниками будинку АДРЕСА_2 , не укладено індивідуальні договори про постачання електричної енергії з постачальником.

Закупівля всієї електричної енергії, яку споживають співвласники будинку (в тому числі і відповідач) здійснюється позивачем на підставі укладеного з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 01.04.2011р. договору про постачання електричної енергії № 018001, а з 01.01.2019р. на підставі публічного договору шляхом подачі заяви - приєднання.

Позивач сплачує виставлені енергопостачальником рахунки та відповідно несе 100% витрат за спожиту електричну енергію співвласниками будинку АДРЕСА_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів вину відповідача в завданні збитків, згідно розрахунку кількості спожитих відповідачем послуг і наступною не сплатою витрат (заборгованості) за користування цими послугами, що у свою чергу порушує права позивача як надавача послуг та є підставою для стягнення боргу в судовому порядку.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Отже, позивач взяв на себе зобов`язання щодо належного комунального та експлуатаційного обслуговування будинку, а власники приміщень, в свою чергу зобов`язані укласти відповідний договір з постачальником таких послуг.

Відповідно до положень ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 13 Закону, в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Враховуючи конкретні обставини по справі та аналізуючи норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості.

З такими висновками погоджується й колегія суддів, оскільки вони є обґрунтованими, зроблені відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість ОСОБА_1 нараховувалась безпідставно, оскільки між сторонами у справі будь-які договірні правовідносини, у тому числі у сфері надання-споживання житлово-комунальних послуг відсутні, спростовуються з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність такого договору не позбавляє споживачів зобов`язання сплачувати за спожиті послуги, оскільки такі зобов`язання у них виникають на підставі ст. 11, 509, 526 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внаслідок фактичного споживання цих послуг, і є обов`язковими для виконання.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року в справі №6-2951цс15.

Отже, відсутність письмового договору між АТ «НВО «Созидатель» і ОСОБА_1 не є підставою для звільнення останньої від обов`язку оплати фактично спожитих комунальних послуг, наданих позивачем.

Доводи апеляційної скарги про непідтвердженість та недопустимість розрахунку заборгованості відповідача не знаходять свого підтвердження під час перегляду справи, оскільки нарахування заборгованості зздійснювалося на підставі кошторисів, затверджених рішеннями, прийнятими на загальних зборах членів АТ «НВО «Созидатель», які у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, та не звільняють відповідача як власника нерухомості від обов`язку зі сплати послуг за обслуговування будинку та прибудинкової території.

Решта доводів апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують, оскільки зводяться до переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, право на оцінку яких має лише суд відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 квітня 2022 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: