Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/872/22
Провадження № 2-о/382/48/22
У Х В А Л А

29 серпня 2022 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., перевіривши матеріали заяви 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Лещенка Сергія Олександровича про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: 1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_4 , 3) ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Лещенка Сергія Олександровича із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій просять встановити, що заявниці є рідними племінницями ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ознайомившись із заявою та доданими до неї документами, суд дійшов висновку, що заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

В силу ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.

При цьому, кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Крім того, положеннями пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Пунктом 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2022 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначено в розмірі 2 481 грн.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

У даному вуипадку, при зверненні до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявницям необхідно кожній сплатити судовий збір у розмірі 496,20 грн, тобто у загальному розмірі 992,40 грн (496,20 грн (0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) х 2 (фактичні дві вимоги кожної заявниці), оскільки обидві заявниці діють в цивільному процесі самостійно та просять встановити факт родинних відносин щодо себе по відношенню до ОСОБА_6 (що кожна із заявниць є її племінницею).

Разом з тим, встановлено, що до матеріалів заяви доданий лише один платіжний документ про сплату судового збору в розмірі 496,20 грн, а не 992,40 грн. Тобто, до заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі (недоплата 496,20 грн).

За наявності зазначених недоліків заяви провадження у справі не може бути відкрито.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

При цьому, надання заявнику строку для усунення недоліків необхідно розглядати не як перешкоджання доступу до правосуддя, а як дотримання чинного законодавства України, адже практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), від 30.05.2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України"(заява № 18389/03) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним залишити заяву без руху, надавши строк для усунення недоліків шляхом її приведення у відповідність до положень чинного законодавства, надання відповідних документів.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 259-261, 293, 294 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника адвоката Лещенко Сергія Олександровича, заінтересовані особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання цієї ухвали.

Повідомити про необхідність усунення недоліків шляхом направлення копії даної ухвали та роз`яснити, що у разі не виправлення недоліків до вказаного терміну позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Нарольський