Справа № 331/5742/21
Провадження № 2/331/328/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» липня 2022 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого - судді Антоненко М.В.

при секретарі - Федоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 07 червня 2014 року між нею та ОСОБА_2 - відповідачем по справі був укладений шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 452.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2020 у справі № 331/1162/20 шлюб, укладений між сторонами, розірвано. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року.

Від шлюбу вона народила доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2020 у справі №331/1159/20 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

02 листопада 2020 року судом видано виконавчий лнсї у справі, який наразі перебуває примусовому виконанні в Хортицькому ВДВС у м. Запоріжжі ПС МУ МЮ (м. Дніпро) (ВП №63627139).

Разом з тим, розмір аліментів,.що сплачує боржник є незначним та недостатнім для утримання дитини. При цьому, боржник є працездатним та здоровим чоловіком, вад здоров`я не має, інших дітей на утриманні не має. Відповідачу не встановлено інвалідності, він не має каліцтв, тощо.

ОСОБА_5 має низку встановлених захворювань та є в цілому хворобливою, час від проводяться хірургічні втручання та оперативні лікування. В 2020 році дитина відвідувала Дошкільний навчальний заклад ясла-садокі № 55 "Калиновий цвіт" Запорізької міської ради Запорізької області та батьки мали сплачувати за харчування дитини. Зокрема, у період до березня 2020 року включно батько дитини сплачував за харчування дитини, протее, починаючи з квітня 2020 року по серпень 2021 року включно, вона самостійно несла ці витрати, без допомоги батька.

В 2021 році ОСОБА_5 пішла до 1-го класу школи, в зв`язку з чим, вона була вимушена витрачати додаткові кошти на придания відповідних меблів для навчання доньки, а також книжок та канцтоварів.

Також у зв`язку із тим, що дитина почала навчання у школі, за для забезпечення можливості зв`язку із дитиною, нею було придбано для доньки стартовий пакет оператора стільникового зв`язку та несуться витрати на поповнення її рахунку. За цим засобом зв`язку дитинаспілкується із батьком.

Згідно з довідкою Запорізької гімназії №2 імені Лесі України № 01.01-29/61 від 18.10.2021 р. дитина ОСОБА_5 після основних уроків залишається в групі подовженого дня до 18.00. У зв`язку із цим, дитина потребує харчування впродовж всього навчального дня. З 01.01.2022 в Україні запроваджено нове шкільне меню та нові ціни на харчування, зокрема, для її дитини щонайменша сума витрат на харчування в день складає від 58,02 грн. й вище.

Вона намагається забезпечити дитини належні умови життя, проте за мінімальної фінансової допомоги батька дитини це є вкрай ускладненим.

До вересня 2021 року включно вона працювала в ПрАТ «Запоріжжвогнетрив» та отримувала там заробітну плату, яка дозволяла в достатній мірі забезпечувати інтереси дитини, навіть з врахуванням такої мізерної допомоги батька дитини.

З жовтня 2021 року по листопад 2021 року вона не працювала, а була в пошуках роботи, а з листопада 2021 працює в ТОВ «Термінатор Плюс» та отримує там мінімальну заробітну плату.

Дане погіршення її майнового стану, також, впливає на здатність забезпечувати фактично самостійно належні умови життя для дитини та має бути враховане судом.

Відповідач ОСОБА_2 свідомо не працевлаштовується офіційно та працює без оформлення трудових відносин, тим самим видає свій фінансовий стан за незадовільний. Він сплачує мінімально визначену рішенням суду суму аліментів, що є недостатнім для належного та повного виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини з боку відповідача. Вищенаведені обставини свідчать про наявність підстав для збільшення розміру аліментів з 1500 грн. щомісячно на 3000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

25.10.2021 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням(викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала його необґрунтованим.

07.02.2022 р. від відповідача до суду надійшов письмовий відзив, в якому зазначено, що ОСОБА_1 не навела жодних змін матеріального чи сімейного стану, погіршення стану здоров`я, які би стали підставою для збільшення розміру аліментів. Аліменти, які позивачка просить збільшити, встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2020 р. по справі № 331/1159/20, і при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивачка просила стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 4000 грн. на місяць. Проте суд при розгляді справи № 331/1159/20, оцінивши всі докази вирішив стягнути аліменти у розмірі 1500 грн. на місяць. Позивачка таке рішення суду не оскаржувала, отже погодилась. При цьому, з часу прийняття вищезазначеного рішення жодних змін, які би давали можливості позивачу звертатися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, не існує. Навпаки, існують підстави для зменшення розміру аліментів, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я відповідача. ОСОБА_2 проходить низку обстежень, що підтверджується записами з картки хвороби та медичними довідками. Згідно записам в його картці хвороби від 2021 p., невропатолог зазначив такий діагноз: ДЕП 1 ступеня неврологічна вестибулярна дисфункція. Згідно проведеного мені МРТ головного мозку від 08.09.2021 р. у нього виявлені ознаки ретенційної кісти правої гайморової пазухи, згідно клінічних аналізів, підвищений цукор крові, що потребує додаткового обстеження. Наразі йому поставлений діагноз гіпертонічна хвороба 2 ступеня, дисцикулярна інцифологія 2 степені, вертикальна цервитологія з больовими симптомами. Відповідач знаходиться на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідкою від 07.02.2022 р. Позивачкою ОСОБА_1 було надано ряд копії різних чеків, в т.ч. і датовані часом до 23.09.2020 р. (до прийняття рішення про стягнення аліментів), тобто, вона намагається переглянути рішення Жотвневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2020 p., надаючи ті ж самі докази, які вже досліджувались іншим судом при вирішення питання про стягнення аліментів. Частина доданих чеків - це чеки на розваги. Наприклад, ковзани з захистом і шолом на 1650 грн. Під за час спільного життя з ОСОБА_1 ними придбавалось майно, яке було залишено позивачці з донькою, серед якого були добрі меблі, тож придбання нових є забаганкою позивача. Придбання речей доньці взагалі ніколи не узгоджується матір`ю дитини з відповідачем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , народилася ОСОБА_3 , актовий запис №216. батьком дитини є ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2020 у справі №331/1159/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

02 листопада 2020 року судом видано виконавчий лист у справі, який і перебуває на примусовому виконанні в Хортицькому ВДВС у м. Запоріжжі ПС МУ МЮ (м. Дніпро) (ВП№63627139).

Згідно зі статтею 141Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно дост.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2ст.182 СК України).

За правилами ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становище платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Як зазначено в пункті 17Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому, необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів. Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17 та від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

В рішенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2020 у справі №331/1159/20 зазначено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітна з 31 березня 2020 року, при цьому матір піклується про розвиток дитини, займається її лікуванням , що підтверджено довідкою ДЮСШ № 5 ЗМР Запорізької області та консультативними висновками лікарів , долученими до справи . Відповідач ОСОБА_2 з 03.04.2020 року не працює, перебуває на обліку в Правобережному відділі Запорізького міського центру зайнятості з 09.04.2020 року. Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України, ОСОБА_2 , крім допомоги по безробіттю інших доходів не має , загальна сума доходу з квітня 2020 року по серпень 2020 року склала 18835,04 гривень.

Позивачкою не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів 23.09.2020 року змінився матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивачки, відповідач чи їхньої неповнолітньої дитини, і що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі узв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як слід з позову ОСОБА_1 основні витрати на дитину, на стягненні яких вона наполягає, пов`язані з розвитком здібностей дитини, її станом здоров`я. Однак, позову про стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, нею не пред`явлено. Тобто, позивачкою, помилково, у позові про стягнення аліментів, зазначено іншій предмет позовних вимог, який не може бути розглянутий в даному провадженні з огляду на вимоги ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства).

Суд зауважує також, що незгода із судовим рішенням про стягнення аліментів в частині розміру аліментів, або відмова у стягненні аліментів за минулий час під час їх присудження, може бути предметом апеляційного оскарження і не є підставою для подання повторного позову про стягнення аліментів в іншій більшій сумі.

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн. щомісяця. Стягнуті рішенням суду аліменти в розмірі 1500 щомісяця, виходячи із того, що їх розмір на теперішній час є більшим ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (2744 грн. з 01.07.2022), який в силу ст. 141 СК України мають забезпечити батьки дитини в рівних частках (щонайменше по 1372 грн. з кожного з батьків), з урахуванням відсутності доказів про зміну майнового стану сторін та отримання самим позивачем доходу, на думку суду, наразі є достатнім розміром аліментів, які відповідач в силу не доведення покращення майнового стану з часу постановлення рішення про стягнення аліментів, змозі виплачувати.

Таким чином, підстав для збільшення розміру аліментів позивачкою не наведено, а також недоведеність зміни матеріального або сімейного стану позивачки, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та відсутності підстав для зміни розміру аліментів у зв`язку зі збільшенням їх мінімального розміру, який визначено законом, суд вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів немає, а тому приймає рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко