Дата документу 10.08.2022 Справа № 319/7/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №319/7/21 Головуючий у 1-й інстанції: Глянь О.С.
Провадження №22-ц/807/119/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , представника, адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в особі адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2021 року ОСОБА_1 , фізична особа підприємець ОСОБА_1 , представник, адвокат Дерев`янко Ірина Олександрівна звернулись до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 27 вересня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода. Відносно ОСОБА_2 складено протоколи про адміністративні правопорушення про те, що він 27 вересня 2020 о 16 год. 55 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем ВАЗ 21101, державний номер НОМЕР_1 , на а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя 648 км, при цьому не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху і здійснив зіткнення з автобусом «Setra S316HDS» державний номер НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_2 порушено вимоги п. 2.9а, п.п. 12.1 Правил дорожнього руху та скоєно правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн.

Транспортний засіб автобус «Setra S316HDS» державний номер НОМЕР_2 належить позивачу ОСОБА_1 .

Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова Група «ТАС», позивач звернувся до вказаної страхової компанії із письмовим повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. 15 грудня 2020 року отримав компенсацію за шкоду, заподіяну майну у розмірі 120 265,15 грн., однак така сума страхового відшкодування не покрила всі понесені витрати позивача щодо пошкодженого майна.

Посилається на те, що згідно висновку експертного дослідження № 555/10-20 від 29 жовтня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власникові представленого транспортного засобу становить 207 495,28 грн.

Позивач є фізичною особою підприємцем та займається пасажирськими перевезеннями автодорожнім транспортом безпосередньо на автобусі «Setra S 316HDS» державний номер НОМЕР_2 , квартальний дохід з використанням автобусу у період до моменту пошкодження становив 145000 -150 000 грн. Вказує, що отримував стабільний та постійний дохід з використанням автобусу, який було пошкоджено внаслідок ДТП. В період ремонтних робіт - з 27 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року недоотримав прибуток у зазначеному вище розмірі.

Окрім того, посилається на те, що в результаті ДТП йому було завдано моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, яка полягає в тому, що через недоотриманий прибуток позивач опинився у скрутному матеріальному положенні, змінився звичайний уклад його життя, виникли додаткові завдання, труднощі та витрати, пов`язані з вирішенням наслідків ДТП та відновленням попереднього становища і нормалізації свого життя і діяльності ФОП.

Із урахуванням зазначеного, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : матеріальну шкоду у розмірі 87 230,13 грн; упущену вигоду у розмірі 150 000 грн; моральну шкоду у розмірі 20 000 грн; витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 липня 2021 року з урахуванням описки виправленої Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 04 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 44403, 13 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн та судові витрати в розмірі 575, 52 грн, а всього 49978, 65 грн, в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , фізична особа підприємець ОСОБА_1 , представник, адвокат Дерев`янко Ірина Олександрівна подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уаги, що відповідпач є винним у скоєнні ДТП, тому повинен компенсувати позивачу непокриту страховою виплатою суму матеріальної шкоди в розмірі 87230, 13 грн. Суд не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_1 не мав права експлуатувати транспортний засіб у пошкодженому стані під час своєї діяльності, тому безпосередньо був унеможливлений займатися пасажирськими перевезеннями на автобусі «Setra S316HDS» державний номерний знак НОМЕР_2 , що вплинуло на відсутність доходу, а тому має право на відшкодування упущеної вигоди. Також, на думку скаржника, встановлена судом першої інстанції сума моральної шкоди є недостатньою для відновлення нормальних життєвих зв`язків, оскільки останній втратив заробіток, здійснював заходи щодо відновлення робіт транспорту, який є способом заробітку, тобто не отримував дохід протягом певного часу, відповідно мав труднощі та розв`язання додаткових питань пов`язаних з наслідками ДТП.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , його представник - адвокат Дерев`янко І.О., ПАТ «СК «ТАКС», будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (т.2, а.с.110-111,113,118) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

ОСОБА_2 , його представник - адвокат Єрмоленко Л.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце слухання справи повідомлені у відповідності до вимог ЦПК України, а саме відповідно до п.6 ст. 128 ЦПК України шляхом направленням судової повістки на офіційну електронну адресу адвокату Єрмоленко Л.В. (т.2, а.с. 116), яка зазначена нею в клопотанні про виклик свідків поданого суду першої інстанції (т., а.с.100), що свідчить про повідомлення ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду через свого представника. Крім того, ОСОБА_2 про дату, час і місце розгляду справи було повідомлено за мобільним номером телефону ( НОМЕР_3 ) зазначеним ним в заяві від 19 січня 2022 року та було запропоновано про можливість участі у судовому засіданні поза межами суду в режимі відео конференції за допомогою власних технічних засобів, про що свідчить телефонограма помічника судді Чумак Л.В. (т.2, а.с.23, 114). В матеріалах справи також міститься заява ОСОБА_2 , в якій він просить розглядати справу за його відсутності, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін ( т. 2 а.с. 23).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зауважує, що зазначена справа в провадженні апеляційного суду знаходиться тривалиий час, апеляційне провадження відкрито 13 вересня 2021 року, розгляд справи неодноразово було відкладено за неявки учасників справи (судове засідання 26 січня 2022 року, 16 березня 2022 року, 13 липня 2022 року).

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи ФОП « ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ПАТ «СК «ТАКС», ОСОБА_2 .

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу, ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_1 реалізували своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності учасників справи.

У відповідності до ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішеня з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відмовляючи у задоволені позову про стягненні упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в позовній заяві зазначив, що він фактично буде робити відновлювавний ремонт автобуса «Setra S 316HDS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , тому останній має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, а саме понесених витрат, проте таких доказів позивач не надав, а лише надав копію рахунку № НОМЕР_4 від 15 жовтня 2020 року відповідно до якого вартість запчастин на пошкоджений в результаті ДТП автобус становить у сумі 164668,28 грн, тому сума матеріальної шкоди, яка непокрита страховою виплатою (120265,15 грн ) становить у сумі 44403,13 грн (164668,28-120265,15), яка підлягає стягненню з відповідача в якості матеріальної шкоди. Суд врахував, що протиправними діями відповідача пошкоджено автобус позивача, що призвело до його переживання, хвилювання, стресу, а тому з врахуванням вимог розумності і справедливості суд визначив моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, то суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні в цій частині позовних вимог, оскільки вони не доведені позивачем належними та допустимими доказами.

З висновками суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн, про відмову у задоволенні позову про стягнення упущеної вигоди у розмір 150000 грн колегія суддів погоджується, що стосується рішення суду про часткове задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди на відновлюваний ремонт автобуса у сумі 44403,13 грн, то колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Судом встановлено, що 27 вересня 2020 о 16 год. 55 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 , на а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя 648 км, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху і здійснив зіткнення з автобусом «Setra S 316HDS» державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п. 12.1 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 грудня 2020 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 340 грн (т.1 а.с. 9-12).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Автобус «Setra» державний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (т.1 а.с. 35).

Відповідно до копії висновку ТОВ «Клевер Експерт» № 555/10-20 від 29 жовтня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автобуса «Setra» S 316HDS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 207 495,28 грн. Вартість відновлювального ремонту автобуса «Setra S 316HDS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить: 330 843,78 грн. Ринкова вартість автобуса «Setra S 316HDS», реєстраційний номер НОМЕР_2 до моменту ДТП становить: 905 955,40 грн (т.1 а.с. 15-20).

Згідно рахунку № 2410-1 від 15 жовтня 2020 року вартість запчастин на автобус Setra S316HDS р/н НОМЕР_2 1999 року випуску (VIN НОМЕР_5 ) становить 164 668,28 грн. (т.1 а.с. 28).

На мнмент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль винуватця ДТП ОСОБА_2 - ВАЗ 21101, державний номерний знак НОМЕР_1 застрахований в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС». Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 8579003 від 18 вересня 2020 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить - 260 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну- 130000, 00 грн, франшиза 1500 грн (т. 2 а.с. 87).

Автобус потерпілого «Setra» S 316HDS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахований у ПРАТ «УПСК».

11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( т. 2 а.с. 71).

Відповідно до страхового акту № 29018/08/920 від 09 грудня 2020 року розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті ОСОБА_1 становить 120000,00 грн ( т. 2 а.с. 78-79).

15 грудня 2020 року Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 120 265,15 грн., про що свідчить копія квитанції (т.1 а.с. 38).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами частини першої ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що "тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що зобов`язання про відшкодування майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою.

Відполвідно до п. 2.1, ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним Кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно- правовими актами, прийнятими відповідо до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Кодексу.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір матеріального збитку у розмірі 44403, 13 грн, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки в позовній заяві позивач зазначає, що він розпочав здійснювати ремонтні роботи пошкодженого автобуса, тому розмір збитків визначається як реальна вартість матеріаів і робіт, затрачених на його відновлення.

Проте, в матеріалах справи міститься лише копія рахунку № 2410-1 від 15 жовтня 2020 року, відповідно до якого вартість запчастин на автобус «Setra S 316HDS», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 164668.28 грн, що на думку суду є єдиним доказом понесених позивачем витрат, та враховуючи, що компенсація за шкоду, виплачена страховою компанією становить 120265, 15 грн, тому непокрта страховою виплатою сума матеріального збитку становить 44403, 13 грн (164668, 28-120265, 15), тому саме ця сума підлягає стягненню з відповідача в якості маеріальної шкоди.

Водночас звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що від страхової компанії йому компенсавано за шкоду заподіяну майну у розмірі 120 265, 15 грн, однак така сума страхового відшкодування не покрила матеріальні збитки щодо пошкодженого майна, які відповідно до висновку експерного дослідження № 555/10-20 від 29 жовтня 2020 року становлять 207 495,28 грн, тому просив стягнути з відповідача непокриту страховою виплатою суму матеріальної шкоди в розмірі 87 230, 13 грн.

Відповідно до копії висновку ТОВ «Клевер Експерт» № 555/10-20 від 29 жовтня 2020 року вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автобуса «Setra S 316HDS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 207 495,28 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, що ПАТ «СГ «ТАС» виплатила суму страхового відшкодування у розмірі 120265,15 грн, отже, різницю вартості завданого матеріального збитку та виплаченого страховою компанією страхового відшкодування становить 87230, 13 грн (207495,28 - 120265,15).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року вбачається, що при визначеяні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкодли в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і про відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Тобто, у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і виконаних робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи.

Позивач просив стягнути вартість матеріального збитку на момент розгляду справи саме як різницю вартості матеріального збитку завдану автобусу«Setra S 316HDS», реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідно до висновку вартості матеріального збитку № 555/10-29 від 29 жовтня 2020 року, що становиить 207495,28 грн та виплаченої страхової сумою у розмірі 120265, 15 грн, що становить 87230,13 грн, а не як реальну вартість матеріалів і робіт затрачених на відновлення пошкодженого в результата ДТП автобуса.

Отже, враховуючи, що позивач відповідно до вищезазначених норм права має право на відшкодування збитків відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, колегія суддів беручи до уваги висновок щодо вартості матеріального збитку № 555/10-20 від 29 жовтня 2020 року, що становить 207495,28 грн та враховуючи, що страховою компанією ОСОБА_1 виплачено страхове відшкодування у розмірі 120265, 15 грн, приходить до висновку, що на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума матеріального збитку, як власнику автобуса «Setra S 316HDS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результата ДТП, що становить 87230,13 грн ( 207495,28-120265,15).

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповілдно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у сумі 44403, 13 грн не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову у сумі 87230, 13 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

У частинах першій та другій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У абзаці 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

Колегія суддіі погоджується з висновком суду першої інстанції про те, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, характеру правопорушення, глибину душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, ураховуючи пошкодження транспортного засобу позивача та неможливість користуватися належним йому майном, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Щодо позовних вимог позивача про стягнння упущеної вигоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частинии першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто саме процесуальним обов`язком позивача є доведення зазначених обставин.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 81, частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої та частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідачів лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержавних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Звертаючись із позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір.

Між тим, особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної ( втраченої вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі неналежного виконання зобов`язання іншою особою. Позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку саме у такому розмірі і саме за той період, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів.

Колегія суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року по справі № 910/422/18 зазначила, що при визначенні розміру упущеної вигоди повинні враховуватися лише ті точні дані, які безперечно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Водночс наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 жовтня 2018 року по справі № 906/824/17.

Позивачем не надано доказів того, що він реально міг отримати саме таку вигоду, використовуючи автобус за призначенням і що за зазначений ним період його дохід був би саме на рівні 150000 гривень і в цей період не сталося б інших обставин, враховуючи характер його діяльності, які б перешкодили отриманню ним саме такого прибутку.

Посилання позивача на заключну виписку за рахунком, відкритим в АБ КБ «ПриватБанк» за період з 01.07.2020 по 30.09.2020 щодо отримання доходу в розмірі 149 225 гривень у відповідний період, вказують на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір щомісячного доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснив протиправних дій.

Отже, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог щодо завдання реальних збитків (упущена вигода) внаслідок пошкодження автомобіля відповідачем.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що діяльність щодо транспортних перевезень, пов`язана не лише з отриманням прибутків, а із здійсненням певних витрат, зокрема на придбання пального для транспортного засобу, його відповідного технічного обслуговування, тощо. Вказана у позові сума зазначена без вирахування цих витрат, що позбавляє суд дійти висновку про реальний розмір «чистого» прибутку, який міг отримати позивач.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного Господарського Суду від 6 грудня 2019 року у справі № 908/2486/18 вказано, що заявлена позивачем до стягнення сума коштів, являє собою дохід, який позивач міг би отримати від надання послуг, однак, позивачем не враховано витрати на надання вказаних послуг, тобто, вказані розрахунки завданої шкоди у вигляді упущеної вигоди є суто теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, врахувавши норми закону, які регулюють спірні правовідносини, надавши належну оцінку доказам у справі прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в цій частині позовних вимог, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, незгоди з висновками суду, які обгрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Аналіз вищевикладеного, дає підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в частині часткового задовлення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та відмови у стягненні упущеної вигоди, прийнято з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують та на законність рішення не впливають.

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 44403, 13 грн не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуваню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоди у розмірі 87230.13 грн, в іншій частині рішення суду є законним та обгрунтованим, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3) ч. 2 ст.141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію відповідачем судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 922.30 грн ( 92230х2572,70:257230,13), за подання апеляційної скарги у розмірі 1382.02 грн ( 92230.13х3854,456257230,13), а всього у розмірі 2304.32 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , представника, адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 05 липня 2021 року у цій справі в частині часткового задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 44403, 13 грн спричиненої пошкодженням транспортного засобу в результаті дорожньо транспортної пригоди, судового збору скасувати.

Прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 87230.13 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 922.30 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1382.02 грн, а всього 2304.32 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 15 серпня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.