Справа № 444/669/22
Провадження № 2/444/497/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25 липня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

при секретарі Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини. Просить суд визнати, що батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та виключити з актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про особу як батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з підстав зазначених у позові.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак 17.05.2022 року надав на адресу суду заяву у якій просить суд розглядати справу у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити. Судовий збір з відповідача просить не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Від відповідача не надходило на адресу суду жодних клопотань, відзиву на позовну заяву.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання , не з`явився в судове засідання повторно без повідомлення причин , що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, зважаючи на подану ним заяву про розгляд справи у його відсутності й без участі відповідача та про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, однак 17.05.2022 року надала на адресу суду заяву про визнання позову. Зазначила, що даний позов визнає в повному обсязі та клопоче про задоволення його вимог. Розгляд справи просить провести у її відсутності. З приводу обставин позову зазначає наступне.

07 вересня 2007 року між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб. 23 жовтня 2019 року згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області (справа №444/1698/19) даний шлюб розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_4 у неї народилася дитина - хлопчик якому дано ім`я ОСОБА_6 . При реєстрації дитини її батьком було зазначено ОСОБА_2 , хоча насправді його батьком являється ОСОБА_7 . Жодних сумнівів з приводу фізіологічного походження від чоловіка (батьківства) цієї дитини у неї немає. Наголосила, що про те, хто саме фізіологічно являється батьком ОСОБА_6 вона повідомила ОСОБА_7 приблизно 3-4 місяці тому. До цього часу ОСОБА_7 про таке відомо не було.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року між ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб.

23 жовтня 2019 року згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області (справа №444/1698/19) даний шлюб розірвано, що вбачається з його копії (а.с.12-13). Рішення не оскаржувалось та вступило в законну силу 23.11.2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_3 народилася дитина, хлопчик якому дано ім`я ОСОБА_6 . Згідно слів матері дитини - ОСОБА_3 батьком дитини у встановленому порядку записано ОСОБА_2 .

Позивач у позовній заяві зазначив, що приблизно січень-лютий 2022 року під час особистої бесіди з ОСОБА_3 йому стало відомо, що ОСОБА_6 фізіологічно являється його сином. Жодних сумнівів з приводу походження цієї дитини від нього у нього немає та незважаючи на те, що з ОСОБА_3 він не перебуває у шлюбі, дану дитину він визнає та бажає узаконити її батьківство за собою.

У суду немає підстав піддавати сумніву пояснення позивача та третьої особи - батьків дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану у відповідному порядку.

Частиною 2 статті 125 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, а також за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Частиною 1, 2 статті 129 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, має право пред`явити до чоловіка, який записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Аналогічне знайшло своє підтвердження в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Зокрема, відповідно до пункту 4 даної постанови справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Із позовом про визнання батьківства чи материнства можуть звертатися до суду лише особи, зазначені у СК.

П. 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Судом встановлено, що в даному випадку до суду з позовом про визнання батьківства звернувся батько дитини, а запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено зі слів матері дитини.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюрюваних прав, свобод чи інтересів.

За статтею 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Як записано у ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Таким чином, законодавство дає підставу стверджувати, що інтерес того, хто є фактичним батьком дитини, у встановленні з нею юридичного зв`язку слід вважати таким, що охороняється законом, а тому цей інтерес може бути предметом судового захисту.

Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною Постановою BP № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

З врахуванням вищезазначених обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для зміни прізвища та по батькові дитини.

Згідно ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд враховує, що позивач у поданій ним заяві від 17.05.2022 року питання стягнення судового збору з відповідача просить не вирішувати, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, питання стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, не підлягає вирішенню, не є предметом розгляду справи, оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати, що батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виключити з актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про особу як батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо Львівському апеляційному суду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя: Зеліско Р. Й.