Справа № 307/1253/22
Провадження № 2-з/307/11/22
УХВАЛА
22 квітня 2022 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Бряник М.М.,
за участю секретаря судового засідання Мельник Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тячів заяву адвоката Дан Іона Йонашовича, який діє в інтересах позивача, ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області та Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна та повернення майна із чужого незаконного володіння,
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник, адвокат Дан І.Й. звернулася в суд з позовною заявою до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області та Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна та повернення майна із чужого незаконного володіння.
Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.04.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Після відкриття провадження у справі представником позивача, адвокатом Дан І.Й. подано заяву про забезпечення позову, згідно з якою просить: накласти арешт на автомобіль AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 (місце реєстрації Російська Федерація), VIN НОМЕР_2 , 2016 року випуску, та заборонити Тячівському районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки вивезення автомобіля за межі Тячівського району Закарпатської області, та заборонити передавати автомобіль у користування та володіння іншим особам, та заборонити переобладнання та втручання в електронні системи автомобіля та виготовлення додаткових ключів для даного автомобіля до розгляду даної справи по суті та прийняття рішення у справі.
В обґрунтування вказаної заяви представник позивача посилається на те, що відповідності до оскаржуваного акту примусове відчуження автомобіля здійснено згідно з рішенням Тячівської районної адміністрації Закарпатської області № 2/Р від 23.02.2022 року у зв`язку з введенням воєнного стану Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Згідно акту власником легкового автомобіля AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2016 року випуску, є ОСОБА_2 , мешканець АДРЕСА_1 .
З приводу примусового відчуження автомобіля, на підставі довіреності ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 , 25 березня 2022 року він побував на прийомі у військового комісара Тячівського району щодо повернення автомобіля ОСОБА_1 , оскільки позивачка, громадянка України і є співвласницею цього автомобіля, придбаного у власність за час знаходження у шлюбі. Зазначає, що згідно статтям 61-63 Сімейного кодексу України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.
Крім цього, у зв`язку з вилученням автомобіля він звернувся за роз`ясненням по даному факту щодо законності вищевказаного акту примусового відчуження автомобіля (чи можлива компенсація замість відчуження автомобіля) до Закарпатського обласного центру комплектування та соціальної підтримку МО України (обласного комісаріату), яке в подальшому скеровано до Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Вказує, що до теперішнього часу він не отримав відповідь на свою заяву від 28.03.2022 року за вих. 12 та № 15 від 15.04.2022 року та 19.04.2022 року продублював це звернення.
У зверненнях до Центру було прохання не зламати автомобіль з метою виготовлення якогось ключа за допомогою хакерів - бо власники автомобіля не дають на це згоду, та прохали відповіді від Центру, щоб знайшли спільну мову.
Однак відповіді від Центру до теперішнього часу не має, тому на його думку є всі реальні підстави у власників автомобіля підозрювали, що автомобіль може бути переданий Центром у незаконне володіння та користування або розкомплектуватися, або зламати автомобіль, оскільки у Центру не має ключа від автомобіля, або перевозитися за межами Тячівського району та Закарпатської області та незаконно оформлюватися у власність іншим особам, бо автомобіль такого класу та вартістю не потрібен для Центру та для користуванні у Тячівському районні.
Враховуючи наведене вважає, що невжиття заходів щодо накладення арешту на автомобіль, та заборони користування автомобілем за межами Тячівського району та неналежного утримання автомобіля у технічно-несправному стані, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Посилаючись на положення ст. 149, 150 ЦПК України просить вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів до забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.
При цьому згідно з ч. 4 ст. 153 ЦПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
В силу наведених приписів цивільного процесуального закону розгляд заяви про забезпечення позову здійснено після відкриття провадження у даній цивільній справі без повідомлення учасників справи.
Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).
Положенням ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
З контекстного аналізу наведених норм слідує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.
Як встановлено судом, предметом позову у даній цивільній справі є: оскарження акта про примусове відчуження або вилучення майна та його витребування.
З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 громадянка України ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_2 , який було зареєстровано виконавчим комітетом Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за актовим записом №12.
Згідно про реєстрацію транспортного засобу, виданого російською федерацією, власником транспортного засобу марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , 2016 року випуску, значить громадянин російської федерації ОСОБА_2 .
Згідно довіреності посвідченої тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса російської федерації від 14.03.2022 р. громадянин російської федерації, уродженець України, Рахівського району Закарпатської області ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 на право керування транспортним засобом марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Згідно акту про примусове відчуження або вилучення майна згідно з рішенням Тячівської районної адміністрації Закарпатської області № 2/Р від 23.02.2022 року у зв`язку з введенням воєнного стану Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», здійснено примусове відчуження вказаного автомобіля.
Зазначаючи про наявність підстав для побоювань, що майно може бути знищено, заявник посилається на ненадання йому відповідей на запити та відомий йому факт замовлення в заводі виробника цього автомобіля, дубліката ключа. При цьому жодних доказів наявності таких обставин, до матеріалів заяви не додає та про пропозицію зустрічного забезпечення позову нічого не зазначає. Наведені представником позивача обставини, без достатнього обґрунтування будь-якими доказами, не є достатньою підставою, щоб вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів.
Наразі заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.
Посилання на потенційну можливість знищення автомобіля без наведення відповідного обґрунтування із посиланням на конкретні докази не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, виходячи з того, що подана представником позивача ОСОБА_3 заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали справи відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, враховуючи підставу з якою вказане майно було вилучене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Разом з тим, будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до розгляду справи по суті існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачки, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом не встановлено.
Обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення є предметом доказування.
Згідно з вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Натомість обов`язок доведення наявності обставин щодо можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову покладено ЦПК України на заявника. Заявником наявність цих обставин не доведено суду.
З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що наведені представником позивача ОСОБА_3 обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів, а тому, з урахуванням того, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260, 353-355 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області та Тячівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування акту про примусове відчуження або вилучення майна та повернення майна із чужого незаконного володіння.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий М.М. Бряник