Провадження № 2/537/398/2022
Справа № 537/6169/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2022 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Маханькова О.В.

за участю секретаря судового засідання Яворської А.Г.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Ігнатенко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко Андрій Миколайович про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

В грудні 2021 року позивач звернулася до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

На обґрунтування своїх вимог вона вказала, що 29 липня 2019 року між нею та онуком ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А.М., зареєстрований в реєстрі за № 624.

Проте, при укладенні такого договору дарування було відсутнє її волевиявлення на укладення такого договору, тому вона вважає означений договір дарування квартири від 29 липня 2019 року, який укладений між нею та ОСОБА_3 , з наступних підстав: згідно із п.1 договору, ОСОБА_1 подарувала , а ОСОБА_3 прийняв дар квартиру, що відчужується за даним договором, та розташована за адресою АДРЕСА_1 , та має наступні характеристики: загальна площа 41,73 кв.м., житлова площа 26,54 кв.м. Тобто, за вказаним договором вона подарувала онуку ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру.

Зазначала, що напередодні укладення зазначено правочину, помер її син ОСОБА_4 , рідний батько ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що позивачка має хворобливий стан здоров`я та за браком коштів не мала фінансової спроможності для поховання сина, онук - ОСОБА_3 запропонував свою допомогу. Так у них з ОСОБА_3 була попередня домовленість, що відчуження йому квартири відбуватиметься за умови, що він здійснюватиме догляд за позивачем та допомагатиме у лікуванні, оскільки окрім гіпертонічної хвороби, наявна хвороба епілепсії та приступи якої не можливі обходитись без сторонньої допомоги. При укладенні даного договору, вона сподівалася що онук буде здійснювати за нею догляд, а після смерті йому перейде у власність її квартира. Тобто, укладаючи договір, вона мала на увазі договір довічного утримання. Підписуючи його довіряла онуку та не вникала у зміст договору.

Посилаючись на неможливість здійснення догляду за позивачкою ОСОБА_3 перевіз її в село Олександрівка, Гребенківського району Полтавської області, в будинок своєї матері - ОСОБА_2 , для здійснення догляду за нею.

В цей же час онук здав у найм квартиру АДРЕСА_2 . Пояснив, що кошти від здачі у найм квартири, будуть витрачатися на сплату комунальних послуг та на лікування і утримання позивачки, що насправді не відбулося.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер онук ОСОБА_3 . Відповідачці ОСОБА_2 стало байдуже до позивачки. Вона відмовляла в наданні будь-якої допомоги та переселила позивачку за попередньою адресою АДРЕСА_1 . Оскільки відповідачка є спадкоємицею першої черги, як мати після смерті сина, має право отримати свідоцтво про право на спадщину та попросити звільнити позивачку квартиру.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

02.12.2021 позивачка надала суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинити будь-які нотаріальні дії відносно оформлення права спадщини на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15.02.2022 року позов було забезпечено шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі приватним та державним нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо оформлення права спадщини на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 .

31.03.2022 від представника відповідача - адвоката Потапенко А.М. надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

31.03.2022 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за розглядом заяви представника відповідача ухвалено здійснювати розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним за правилами загального позовного провадження. Призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 20.04.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що разом з нею за адресою АДРЕСА_1 протягом двох років проживав її син ОСОБА_4 , який хворів діабетом. З колишньою дружиною та сином у нього не ладилось, то змушений був проживати з нею. Після смерті сина ОСОБА_4 , мої сусіди подзвонили онуку ОСОБА_3 та повідомили про смерть батька. Після цього онук приїхав до неї та поставив перед фактом, що він поховає свого батька у разі якщо вона складе заповіт на нього. У зв`язку з відсутністю коштів на поховання сина вона погодилась на такі умови. Сина ОСОБА_4 , онук поховав в селі Олександрівка, Гребенківського району Полтавської області. Оскільки позивачка дуже хворіла, прохала онука забрати її до себе. Після чого її перевезли до будинку бувшої невістки в село Олександрівка, Гребенківського району Полтавської області. Відповідачка ображала її, вчиняла фізичні насильства над нею, била, у з в`язку з чим вона змушена була звернутися до сільської ради. Голова сільської ради бачила, як над нею знущалась її невістка, а тому зобов`язала її невістку відправити її до дому. Але невістка не одразу відвезла її до дому, дочекалась поки вона отримає пенсію і лише потім відвезла до м. Кременчука. Вона довезла її до під`їзду, повернула лише одну тисячу гривень, не надала ні яких документів та поїхала. Прохала суд задовільнити позов.

Представник позивача - адвокат Ігнатенко І.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач та його представник, адвокат Потапенко А.М. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання.

Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко Андрій Миколайович, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду копію договору дарування квартири з додатками.

Свідок ОСОБА_5 - в судовому засіданні пояснила, що з позивач є її сусідкою. Дійсно син позивачки останні два поки перед смертю проживав з нею. Дійсно після смерті її сина на прохання позивача зателефонувала онуку та повідомила про смерть батька. Онук ОСОБА_3 , приїхав до позивача, але зобов`язав бабусю оформити на нього квартиру. Бабуся вимушена була це зробити. Потім онук забрав тіло батька та позивачку, та зникли у невідомому напрямку, їй місце знаходження не було відомо. Влітку 2021 року, точну дату вона не пам`ятає, до них у двері подзвонила позивачка та повідомила, що її повернула до дому невістка, але не яких документів їй не повернула. Потім вона також повідомила, що її онук помер. Розповідала як над нею знущалась невістка, била її, забирала пенсію.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив наступне.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно норм ч.1 ч.2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права і інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що 29 липня 2019 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_3 прийняв в дарунок квартиру АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А.М. у реєстрі № 624.

Згідно відмітки в паспорті громадянина України позивач ОСОБА_1 з 05.02.1986 зареєстрована як проживаюча за адресою: квартира АДРЕСА_2 .

Згідно медичної документації, наявною у матеріалах справи позивачка хворіє на гіпертоничну хворобу, епілепсію IXC.

Після укладення договору дарування ОСОБА_3 перевіз позивачку в село Олександрівка, Гребенківського району Полтавської області, в будинок своєї матері - ОСОБА_2 , для здійснення догляду за нею.

В цей же час онук здав у найм квартиру АДРЕСА_2 . Пояснив, що кошти від здачі у найм квартири, будуть витрачатися на сплату комунальних послуг, на лікування і утримання позивачки, що насправді не відбулося.

Після смерті онука ОСОБА_3 , відповідачка ОСОБА_2 відмовила у наданні будь-якої допомоги позивачці та переселила її за попередньою адресою АДРЕСА_1 .

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Отже, зі змісту ст.717 та 744 ЦК України вбачається, що договір дарування та договір довічного утримання мають різну правову природу та різні права та обов`язки сторін.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Як зазначає в позові ОСОБА_1 , до укладення спірного договору між нею та сином відповідачки ОСОБА_3 було досягнуто домовленості, а саме: що відчуження йому квартири відбуватиметься за умови, що він здійснюватиме догляд за позивачем та допомагатиме у лікуванні, оскільки окрім гіпертонічної хвороби, наявна хвороба епілепсії та приступи якої не можливі обходитись без сторонньої допомоги. При укладенні даного договору, вона сподівалася що онук буде здійснювати за нею догляд, а після смерті йому перейде у власність її квартира.

Також позивачка зазначає, що між нею та онуком була домовленість про те, що останній гроші отримані за оренду вказаної квартири буде витрачати на сплату комунальних послуг, на утримання та лікування позивачки. Однак, переклав здійснення догляду за позивачкою на свою матір ОСОБА_2 , яка була зазначена довіреною особою при укладенні Декларації № 0001-Р843-ЗТ00 з КНП "Гребінківський центр первинної медико-санітарної допомоги Гребінківської районної ради Полтавської області" про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_1 .

Враховуючи, що між сторонами договору дарування існували певні домовленості до його укладення, а також те, що позивач є особою похилого віку, суд доходить висновку про відсутність волевиявлення позивача під час укладення нею договору на безоплатну передачу у власність сину відповідачки квартири, яка є її єдиним житлом, оскільки зазначений договір порушує права позивача. Натомість позивач погоджувалась на передачу квартири у власність сину відповідачки лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялась щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між нею та онуком. Тобто, якби не сталася помилка в правовій природі правочину та його правових наслідках, спірний договір не був би укладений.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-9 цс 13) відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

Наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність волевиявлення позивача під час укладення нею договору саме на безоплатну передачу майна сину відповідачки, помилку позивача щодо правової природи укладеного договору, а також те, що син відповідачки зобов`язувався кошти з оренди квартири витрачати на утримання та лікування позивачки, тобто передача майна була за умови вчинення на користь дарувальника дій майнового характеру і не була безоплатною, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання недійсним договору дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А.М. 29 липня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 624.

Керуючись ст. 203, 215, 229, 717, 744 ЦК України, ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А.М. про визнання договору дарування недійсним - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений 29.07.2019 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко Андрієм Миколайовичем., зареєстрований в реєстрі за № 624.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 20.04.2022 року.

Суддя О.В. Маханьков