БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/1798/21 провадження № 2/361/639/22
У Х В А Л А

«22» лютого 2022 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Шаварин С.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання відповідача Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області, про скасування арешту, накладеного на майно спадкодавця,

в с т а н о в и в:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа № 361/1798/21.

У ході розгляду справи по суті відповідач АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Яндульського Д.В. направив до суду клопотання про закриття провадження у справі, так як вона не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Позивач є спадкоємцем боржника у виконавчому провадженні, тому не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішень, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

У судовому засіданні представник відповідача Яндульський Д.В. клопотання про закриття провадження у справі підтримав.

Представник позивача ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_3 проти закриття провадження у справі заперечили.

Вислухавши позицію учасників справи присутніх у судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її .

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі

№ 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебували виконавчі провадження: № 54379479 з виконання виконавчого напису № 3765 від 27 квітня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Бондарем І.М. про стягнення із ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі - 19 144 грн. 35 коп.; № 58882362 з виконання вимоги № Ф-150126-52 Головного Управління ДФС у Київській області від 05 лютого 2019 року про стягнення із ОСОБА_7 боргу по єдиному внеску - 9 828 грн. 72 коп.; № 56179221 з виконання виконавчого листа № 361/915/17, виданого 19 лютого 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі - 23 442 грн. 23 коп.

Позивач у даній справі не є учасником жодного із вищевказаних виконавчих проваджень. Разом з тим, ОСОБА_1 , як опікун неповнолітньої (на час смерті)

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Наявність арешту майна перешкоджає спадкоємцям належно оформити свої спадкові права. У даному випадку позивач може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом не передбачено іншого способу судового захисту. Не будучи стороною виконавчого провадження, позивач не наділена правом оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

З огляду на викладені обставини, у задоволенні клопотання про закриття провадження у даній справі слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 255, 256, 353 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала за змістом статті 353 ЦПК України оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя В.О.Василишин