Справа № 345/3940/21
Провадження № 22-ц/4808/368/22
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Пнівчук О.В.

секретаря Максимів Ю.В.

з участю ОСОБА_1 її представника адвоката Желізняк Л.Б.

ОСОБА_2 її представника адвоката Лопуха З.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Позовна заява мотивована тим, що Сектором дізнання Галицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області позивачку вказано потерпілою у кримінальному провадженні №70000538 від 12.05.2019 року щодо спричинення їй умисного легкого тілесного ушкодження. Проведенням дізнання встановлено, що 12.05.2019 року близько 08.00 год. повертаючись з пасовища в с.Тужилів Калуського району зустрілася зі своєю сусідкою ОСОБА_1 з якою тривалий час перебуває у неприязних відносинах. Між ними виникла словесна перепалка, яка супроводжувалася нецензурними висловлюваннями в сторону позивачки. Вказує, що під час даного конфлікту ОСОБА_1 діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх дій нанесла їй дерев`яною палицею декілька ударів в ділянку голови та обличчя. Від отриманих травм вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Калуській Центральній лікарні з 12.05.2019 року по 15.05.2019 року. Однак, 26.09.2021 ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення відносно неї кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а її цивільний позов залишено без розгляду. Позивач стверджує, що від спричинених відповідачем тілесних ушкоджень, перебуваючи на лікуванні, вона витратила на придбання медичних препаратів 6 099,28 грн. Також за період перебування в лікарні на заправку автомобіля було витрачено 4 133,65 грн. Тому просила стягнути із ОСОБА_1 10 232 грн 93 коп. матеріальної шкоди , а також моральну шкоду, яку оцінила в 25000 грн, а всього 35232 грн 93 коп.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6 099,28 грн матеріальної шкоди та 2 000,00 грн моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Желізняк Л.Б. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з постановленням нового, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права й постановив незаконне рішення. Разом з тим, вказує, що обвинувальний вирок відносно неї не було ухвалено. Обставини, які зазначені в ухвалі про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_2 не мають для суду цивільної юрисдикції наперед встановленої сили, тобто не є преюдиційними, оскільки не були встановлені судом, а тільки описані як визначена органом дізнання підозра. Зокрема, із копій медичних документів, долучених ОСОБА_2 незрозумілим є її діагноз та призначене лікування. Із витягу медичної карти неможливо встановити ні механізм нанесення тілесних ушкоджень, ні їх утворення, ні давність. А тому, коли і чим спричинено такі тілесні ушкодження не відомо. Крім того, стосовно витрат на пальне, то позивачем не надано доказів про наявність в неї автомобіля. Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначає, що ОСОБА_2 не додано жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань, також не додано жодного розрахунку заявленного розміру моральної шкоди. Тобто, відсутні будь-які обставини обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди. За таких обставин приймати до уваги копії фіскальних чеків з аптек як беззаперечний доказ понесених витрат на лікування є необґрунтовано.

04 лютого 2022 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін. Зокрема вказує, що вона не наполягла і не клопотала суд проти закриття провадження та провадження судового розгляду, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою. Те, що закон дозволяє звільнити особу яка вчинила кримінальне правопорушення від кримінальної відповідальності через сплив строків давності не означає, що така особа не повинна відшкодувати завдану нею шкоду потерпілому від цього кримінального правопорушення. Отже, суд першої інстанції прийняв правильне рішення щодо відшкодування шкоди, оскільки звільнення від кримінальної відповідальності не є звільненням від відшкодування шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану нею скаргу та скасувати рішенення суду першої інстанції.

ОСОБА_2 заперечила доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Однак, як вбачається із ухвали суду від 29.06.2021, захисник ОСОБА_1 адвокат Желізняк Л.Б. заявила клопотання про звільнення її підзахисної від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, відповідач не заперечила щодо звільнення її від кримінальної відповідальності, не наполягала на продовженні судового розгляду через її невинуватість в загальному порядку. Отже, підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди (витрати на лікування) в розмірі 6 099,28 гривні, яка підтверджена документально наявністю куплених на лікування препаратів призначених лікарем. Також при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем, відсутності матеріального відшкодування збитків, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 2000 грн є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.06.2021, ОСОБА_1 , за клопотанням її захисника, яке було підтримано у судовому засіданні самою обвинуваченою, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов залишено без розгляду. Ухвала набула законної сили 06.07.2021(а.с. 26-27).

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачувалась у тому, що 12.05.2019 близько 08 години ОСОБА_2 , повертаючись з пасовища що розташоване в АДРЕСА_1 , побачила жительку с. Тужилів Калуського району ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою протягом останніх 15 років перебувала в неприязних відносинах.

В цей момент ОСОБА_1 підійшла до ОСОБА_2 та, висловлюючись нецензурною лайкою, почала ображати ОСОБА_2 , вступивши тим самим з нею в конфлікт. В ході словесної перепалки ОСОБА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання щодо здоров`я ОСОБА_2 , нанесла останній дерев`яною палицею, яку тримала в руці, один удар в ліву ногу та кілька ударів в область голови та рук потерпілої, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці голови, синців в ділянці правої та лівої руки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиціальність фактів ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом в рішенні факти і правовідносини. Факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили не доводяться знову при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті самі особи.

Отже, обов`язковими для врахування судом є факти щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дії чи бездіяльності якої є предметом розгляду в справі.

Відтак, не зважаючи на постанову про закриття кримінального провадження, відповідач не звільняється від цивільної відповідальності за спричинення шкоди.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Внаслідок вказаної події позивачу завдано непоправної моральної шкоди, а також нею понесено значні матеріальні витрати на лікування, зокрема на стаціонерне лікування у Калуській центральній лікарні, обстеження та ліки що підтверджується випискою із мединої карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.10-11); Висновком КТ- картини (а.с.12); Витягом з медичної карти стаціонарного хворого №4521 (а.с.13); Квитанціями на придбання ліків (а.с.14-20) загальна вартість яких становить 6 099,28 грн.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості сума стягнутої на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 2 000 грн відповідає характеру і тривалості страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Розмір моральної шкоди позивачкою не оспорюється.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність вини відповідачки у заподіянні позивачці матеріальної та моральної шкоди, оскільки спростовуються ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, яка відповідачкою не оскаржувалась та випискою із мединої карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, висновком КТ- картини, витягом з медичної карти стаціонарного хворого №4521, квитанціями на придбання ліків.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права,тому підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не встановлено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

За змістом ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 6 ч.2. ст. 2 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З огляду на вищенаведене апелянту необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1471,11 грн (980,74*150%).

Таким чином, за апеляційною скаргою відповідно до п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід сплатити судовий збір у розмірі 1471,11 грн (одну тисячу чотириста сімдесят один гривень одинадцять копійок) тобто загальна сума повинна становити 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Установлено, що ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на піставі ч. 6 ст.5 Закону України «По судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI (з наступними змінами і доповненнями).

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позову та не вирішенням питання щодо розподілу судових витрат у суді першої інстанції, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави 980,74 грн (908+72,74) судового збору за подання позовної заяви та 1471,11 грн (980,74*150%) судового збору за подання апеляційної скарги.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 35 232,93 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2189 грн*100=218 900 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України 980,74 грн (дев`ятсот вісімдесят гривень сімдесят чотири копійки) судового збору за подання позовної заяви та 1471,11 грн (одна тисяча чотириста сімдесят одна гривня одинадцять копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

О.В.Пнівчук