Провадження №2/592/396/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Фоменко І.М., за участю секретаря судового засідання Щербань Г.Г., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Сумської міської ради, третя особа: ОСОБА_6 , про встановлення права власності на об`єкт нерухомості самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із вказаним цивільним позовом та вимоги мотивують тим, що вони, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , на праві спільної сумісної власності є власниками квартири АДРЕСА_1 та на даний час вирішили перевести належний їм житловий будинок квартирного типу в будинок садибного типу для чого отримали рішення Виконавчого комітету СМР № 247 від 27.04.2021 року. На підставі вказаного рішення позивачі разом із ОСОБА_6 , який є власником квартири АДРЕСА_2 , звернулися до Управління архітектури та містобудування СМР із заявами про присвоєння окремих адрес житловим будинкам, на що отримали відмову, у зв`язку з виявленням недостовірних відомостей (розбіжностей) між загальними площами житлового будинку (96,3 кв.м) та квартир у ньому (59,5 кв.м), із рекомендацією врегулювати питання шляхом визнання права власності на нерухомість у судовому порядку.

Так, дійсно, у 1986 році ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , задля покращення житлових умов, на підставі дозволу на будівництво Архітектури Ковпаківського району м. Суми, добудували до квартири прибудову розміром 4,3х5,0 кв.м, яку зареєстрували в Бюро технічної інвентаризації.

09.11.2021 року позивачі подали до Управління державного архітектурно-будівельного контролю СМР Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) від 20.10.2021 року. 22.11.2021 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю СМР було відмовлено у прийнятті до експлуатації самовільно збудованих приміщень через невідповідність повноти даних, зазначених у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), вимогам порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року.

Згідно Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 1545 від 07.09.2021 року, самочинно збудована житлова прибудова А1-1 відповідає державним будівельним, пожежним нормам і придатна до подальшої експлуатації. Тому позивачі просять суд визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право власності на прибудову «А1-1», загальною площею 18,6 кв.м, а саме: житлова кімната «2-4», площею 8,7 кв.м, коридор «2-5», площею 4,9 кв.м, коридор «2-6», площею 1,6 кв.м, коридор «2-7», площею 3,4 кв.м, до квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої в результаті самочинно проведеного перепланування з добудовою житловою прибудови становить 46,9 кв.м, а житлова - 22,9 кв.м.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.07.2022 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 разом із представником ОСОБА_2 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити.

Інші позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких підтримали позовні вимоги.

Представник Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про підтримання раніше наданого письмового відзиву на позовну заяву, де зауважив про відсутність будь-якого документа на підтвердження надання позивачам права користування (оренди) чи права власності на земельну ділянку, на якій було проведено самочинне будівництво.

Представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у заяві про розгляд справи без її участі наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог.

Суд, заслухавши думку позивача і його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і ОСОБА_8 , на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21.09.1994 року, виданого Колективним сільськогосподарським підприємством «Тепличний», на праві спільної сумісної власності є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.6-10).

Згідно Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 25.08.1994 року, кімната «4», площею 12,6 кв.м, веранда «5», площею 5,2 кв.м, коридор «6», площею 1,6 кв., були збудовані квартиронаймачем (а.с.20-21).

Рішенням Виконавчого комітету СМР № 247 від 27.04.2021 року надано дозвіл на переведення житлового будинку квартирного типу в будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12).

На підставі вказаного рішення, 24.05.2021 року позивачі разом із ОСОБА_6 , який є власником квартири АДРЕСА_2 , звернулися до Управління архітектури та містобудування СМР із заявами про присвоєння окремих адрес житловим будинкам, на що наказом № 213-в від 14.07.2021 року отримали відмову, у зв`язку з виявленням недостовірних відомостей (розбіжностей) між загальними площами житлового будинку (96,3 кв.м) та квартир у ньому (59,5 кв.м), із рекомендацією врегулювати питання шляхом визнання права власності на нерухомість у судовому порядку та після прийняття об`єкта в експлуатацію (а.с.14,18).

09.11.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подали до Управління державного архітектурно-будівельного контролю СМР Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) від 20.10.2021 року (а.с.22-30).

22.11.2021 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю СМР було відмовлено у прийнятті до експлуатації самовільно збудованих приміщень через невідповідність повноти даних, зазначених у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), вимогам Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року (а.с.31-33).

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності.

Відповідно до ч. 2 с. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно із положеннями ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

У пункті 12 вказаної постанови зазначено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питанням узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 1545 від 07.09.2021 року, приміщення не зданого в експлуатацію житлового будинку літ. «А-І» із прибудовами, надвірні будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , відповідають державним будівельним, пожежним нормам та придатні до подальшої експлуатації.

Житлова прибудова літ. «А1-1» включає: житлову кімнату «2-4», площею 8,7 кв.м, коридор «2-5», площею 4,9 кв.м, коридор «2-6», площею 1,6 кв.м, коридор «2-7», площею 3,4 кв.м., при будівництві яких порушень (п. 2.9, 2.30, ДБНВ.2.2-15 - 2005), п. 5.6, п. 5.22 ДБН В.2.2-15:2019 немає (а.с.34-45).

ОСОБА_6 , як власник квартири АДРЕСА_2 , будь-яких претензій до співвласників квартири АДРЕСА_5 за вказаною адресою у зв`язку зі здійсненням ними прибудови не має (а.с.46).

Таким чином, зважаючи на встановлені судовим розглядом обставини справи, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих сторонами доводів у їх сукупності, беручи до уваги, що під час проведення будівельних робіт із будівництва прибудови літ. «А1-1» до житлового будинку літ. «А-І» за адресою: АДРЕСА_4 , були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні, пожежні та екологічні норми, жодних скарг з боку іншого співвласника з приводу здійснення будівництва прибудови не надходило і вона придатна до подальшої експлуатації, суд приходить до висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Сумської міської ради, третя особа: ОСОБА_6 , про встановлення права власності на об`єкт нерухомості самочинного будівництва - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право власності на самочинно збудовану прибудову «А1-1», загальною площею 18,6 кв.м, що включає приміщення: житлова кімната «2-4», площею 8,7 кв.м, коридор «2-5», площею 4,9 кв.м, коридор «2-6», площею 1,6 кв.м, коридор «2-7», площею 3,4 кв.м, до квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої в результаті самочинно проведеного перепланування з добудовою житловою прибудови становить 46,9 кв.м, а житлова - 22,9 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.М. Фоменко