Провадження №2/748/185/22
Єдиний унікальний № 748/1/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2022 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання Вадюхіної О.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця", про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

4 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним і скасувати наказ начальника виробничого підрозділу Ніжинська дистанція сигналізації та ОСОБА_3 № 156/ос від 24 грудня 2021 року "Про відсторонення від роботи" про відсторонення ОСОБА_1 з 24 грудня 2021 року від роботи, без збереження заробітної плати; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час відсторонення від роботи з 24 грудня 2021 року, який станом на 31.01.2022 року становить 13 799 грн 04 коп. до дня фактичного допуску до виконання посадових обов`язків; стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 984 грн 80 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що він працює на посаді електромеханіка дільниці 2 групи бригади № 30 з ремонту та заміни апаратури радіозв`язку та АЛСН (КРП) ст. Чернігів та Чернігів-депо виробничої дільниці № 4 II групи Семиходи-Чернігів-Горностаївка та Чернігів-Анісово викл. Наказом начальника виробничого підрозділу Ніжинська дистанція сигналізації та зв`язку ОСОБА_4 № 156/ос від 24 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи» його відсторонено від виконання роботи з 24 грудня 2021 року до моменту усунення ним причин відсторонення, без збереження заробітної плати. Наказ був обґрунтований тим, що він виданий на виконання Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням", керуючись пунктом 41-6 постанови КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню та території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами), відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб". Таким чином, з 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 було заборонено з`являтись на своє робоче місце. Таким чином, він залишився без заробітної плати та фактично опинився в скрутному матеріальному становищі. Вважає , що відстороненням від роботи через відмову від щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 порушено його право на працю, гарантоване Конституцією України, при цьому суперечить приписам статті 46 КЗпП та статті 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», тому є всі підстави для задоволення позову.

До суду надійшов відзив відповідача на позов, зі змісту якого слідує, що останній позов не визнає, вказує на те, що позивач працює електромеханіком 2 групи бригади № 30 з ремонту та заміни апаратури радіозв`язку та АЛСН ст. Чернігів та Чернігів-депо виробничої дільниці № 4 II групи Семиходи-Чернігів-Горностаївка та Чернігів-Анісово викл. Виробничого підрозділу Ніжинська дистанція сигналізації та зв`язку регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця". 29.11.2021 року позивача було ознайомлено зі змістом: - постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (пункту 41-6); - наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 "Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" з додатком; - наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393 "Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" з додатком; - постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 "Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави" з додатком (в частині, що стосується АТ "Укрзалізниця); зі списком пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, який також доступний за посиланням https://list.covid19.gov.ua.; з необхідністю отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19; з наслідками відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 як підстави для відсторонення від роботи з 9 грудня 2021 року; з необхіднісю пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 8 грудня 2021 року документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. Заперечень на лист -ознайомлення ОСОБА_1 не надав. В листі-ознайомленні від 29.11.2021 позивач написав «згоден вакцинуватися згідно наказу». 29.11.2021 ОСОБА_1 звернуся до начальника дистанції ОСОБА_5 з письмовою заявою щодо вакцинації. На цю заяву він отримав письмову відповідь № ШЧ-11-2/2167 від 07.12.2021, яка була вручена йому 08.12.2021 року під розпис. Після чого ОСОБА_1 пішов на лікарняний з 08.12.2 021 по 15.12.2021. 16.12.2021 року о 20-00 ОСОБА_1 приступив до роботи згідно графіка роботи і пропрацював зміну 12 год. 17.12.2021 року о 8-00 старший електромеханік ОСОБА_6 в особистій розмові з ОСОБА_1 вияснив, що останній так і не провакцинувався і довідки про відтермінування щеплення теж не падав. Тому ОСОБА_7 , прийшовши на роботу, усно попередив ОСОБА_1 про те, що до наступної зміни він не буде допущений. Цього ж дня, 17.12.2021 року, ОСОБА_1 написав заяву начальнику дистанції з проханням надати йому відпустку з дня найближчої робочої зміни 19.12.2021 року по 23.12.2021 року для того, щоб провакцинуватися. Але після відпустки перед робочою зміною згідно графіка 24.12.2021 року ОСОБА_1 так і не надав документів про щеплення, про що був складений відповідний акт 24.12.2021 року, написане подання начальника дільниці ОСОБА_8 про наявність підстави для відсторонення ОСОБА_1 . Після чого був виданий наказ №156/ос від 24.12.2021 року «Про відсторонення від роботи» з яким Позивач 24.12.2021 року ознайомлений під підпис. Наказом Відповідача від 24.12.2021 року № 156/ос «Про відсторонення від роботи» Позивача відсторонено від роботи з 24.12.2021 року до моменту усунення ним причин відсторонення, а саме на час відсутності обов`язкового профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. На час відсторонення Позивача від роботи нарахування заробітної плати не здійснюється. Відповідач діяв у повній відповідності до покладених на нього Коституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоложних свобод, законами та іншими нормативно-правовими актами, зокрема ЗУ «Про охорону праці», КЗпП України, Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020, нормами наказу Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021. Держава, встановивши відсторонення працівників АТ "Українська залізниця" від виконня обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників, які задіяні в належному функціонуванні залізничної інфраструктури. Отже відповідач вважає, що наказ винесено правомірно та з додержанням вимог чинного законодавства. Крім того, позивач, після отримання щеплення, може відразу приступити до виконання своїх посадових обов`язків.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. При цьому, позивач зазначив, що після того, як за місцем роботи його попередили про обов"язковість вакцінації та про наслідки відмови, він відмовився вакцінуватися, бо вважає примусову вакцінацію не законною.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Право на працю гарантовано статтею 43 Конституції України.

Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом згідно ч.1 ст. 46 КЗпП України допускається у разі появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 92 Конституції України передбачено визначення виключно законами України засад регулювання праці і зайнятості (пункт 6 частини першої).

Разом з тим Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого рішення від 9 липня 1998 року № 12-рп/98 [6] звернув увагу на те, що особливістю правового регулювання трудових відносин є те, що вони регламентуються розгалуженою системою нормативних актів, прийнятих органами різних рівнів, у тому числі за участю трудових колективів та профспілок. Найбільш соціально важлива частина трудових відносин, яка охоплюється конституційним поняттям «засади регулювання праці і зайнятості», визначається лише законом, решта - законами, постановами Верховної Ради України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, актами центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, генеральними, галузевими, регіональними, тарифними та іншими угодами, які укладаються на дво-, тристоронній основі між представниками працівників та роботодавців і компетентним державним органом, а також актами (договорами), прийнятими на підприємстві, в установі, організації власником або уповноваженим ним органом самостійно, разом чи за погодженням з трудовим колективом або профспілковим комітетом.

Тобто, дані конституційні положення не виключають підзаконного регулювання трудових правовідносин.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, згідно якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Акціонерне товариство "Українська залізниця"згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України № 83 від 4 березня 2015 року включено до Переліку об"єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що потреба у вакцинації для певної категорії працівників має свою основу в законодавстві, яке застосовується в поєднанні із КЗпП (стаття 46) та відповідає конституційним засадам регулювання праці, а отже процедура відсторонення заснована на поєднанні законодавчого та підзаконного нормативно-правового регулювання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді електромеханіка дільниці 2 групи бригади № 30 з ремонту та заміни апаратури радіозв`язку та АЛСН (КРП) ст. Чернігів та Чернігів-депо виробничої дільниці № 4 II групи Семиходи-Чернігів-Горностаївка та Чернігів-Анісово викл. Виробничого підрозділу Ніжинська дистанція сигналізації та зв`язку регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця".

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 29.11.2021 року, позивач зазначив, що не має можливості провести щеплення згідно Наказу МОЗ від 04.10.2021 рок №2153 та від 01.11.2021 року № 2393, так як, всі пунки щеплення виключно добровільні, а він згоден пройти щеплення за Наказом. (а.с. 39)

29 листопада 2021 року ОСОБА_1 ознайомлений з листом-ознайомленням. В листі-ознайомленні від 29.11.2021 позивач написав «згоден вакцинуватися згідно наказу» та поставив свій підпис. (а.с. 37)

Згідно копії листа № ШЧ-11-2/2167 від 07.12.2021, який був вручений ОСОБА_1 08.12.2021 року під розпис, з 09 грудня 2021року обоси, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань, будудь відсторонені від роботи (виконання робіт).

Копією Наказу (розпорядження) № 847 від 17.12.2021 року про надання відпустки, ОСОБА_9 надана щорічна відпустка на 5 календарних днів, з 19.12.2021 року по 23.12.2021 року включно.

Згідно копії листка непрацездатності серії АЛД № 162699 ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 08 грудня 2 021 року по 15 грудня 2021 року. (а.с. 43)

Відповідно до копії Акту від 24 грудня 2021 року засвідчено, що ОСОБА_1 24 грудня 2021 року не надав документ, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома доазми вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень, проти COVID-19 (форма № 028-1/о) виданого закладом охорони здоров`я. ОСОБА_1 доведено інформацію про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпП та частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 № 1645 III з 09 грудня 2021 року. (а.с.36)

З наказу № 156/ос від 24 грудня 2021 року начальника Ніжинської дистанції сигналізації та зв`язку філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" «Про відсторонення від роботи» слідує, що позивача відсторонено від виконання роботи за посадою електромеханіка дільниці 2 групи бригади № 30 з ремонту та заміни апаратури радіозв`язку та АЛСН (КРП) ст. Чернігів та Чернігів-депо виробничої дільниці № 4 II групи Семиходи-Чернігів-Горностаївка та Чернігів-Анісово викл., з 24 грудня 2021 року до моменту усунення ним причин відсторонення, а саме на час відсутності обов`язкового профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, або отримання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. На час відсторонення від роботи нарахування заробітної плати (середнього заробітку) ОСОБА_9 не здійснювати. (14-15)

24 грудня 2021 року позивача ознайомлено із зазначеним наказом (а.с. 15).

За таких обставин, у судовому засіданні встановлено та не заперечується позивачем, що до його відома доведено необхідність вакцинації, підстави та наслідки відсторонення.

Згідно ст.8 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 15 березня 2012 року у справі "Соломахін проти України" Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначив, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання.

У рішенні від 08 квітня 2021 року у справі "Вавржичка та інші проти Чеської Республіки" ЄСПЛ зазначає: «оспорюване втручання мало би опиратися на певну законодавчу базу внутрішнього законодавства, причому ці закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю, аби дозволити тим, до кого вони застосовуються, регулювати свою поведінку і, при необхідності, з відповідними порадами передбачити до ступеня, який є розумним за даних обставин, наслідки, які можуть спричинити за собою дані дії (див., наприклад, Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки [GC], №№28859/11і 28473/12, § 167, 15 листопада 2016 р., з додатковим посиланням).»

ЄСПЛ встановив, що втручання у приватне життя у вигляді обов`язку зробити щеплення ґрунтується на законі, а тому у цьому немає порушень.

В Україні таким законом є Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Окрім того, в зазначеному рішенні ЄСПЛ вказано «що стосується мети, яку переслідує обов`язкове вакцинування, як стверджує Уряд і визнано національними судами, ціллю відповідного законодавства є захист від хвороб, які можуть становити серйозну загрозу для здоров`я населення. Це стосується як тих, хто отримує відповідні щеплення, так і тих, хто не може бути вакцинованим, і, таким чином, знаходиться в групі осіб високого ризику інфікування, покладаючись на досягнення високого рівня вакцинації в суспільстві в цілому для захисту від розглянутих заразних хвороб. Ця мета відповідає цілям захисту здоров`я і захисту прав інших осіб, визнаним статтею 8.

Хоча система обов`язкових вакцинацій не єдина і не найпоширеніша модель, прийнята європейськими державами, Суд повторює, що в питаннях політики в галузі охорони здоров`я національні влади найкраще можуть оцінити пріоритети, використання ресурсів і соціальних потреб. Усі ці аспекти є актуальними в даному контексті, і вони підпадають під широку свободу розсуду, яку Суд повинен надати державі-відповідачу.

В контексті охорони здоров`я найкращим інтересам суспільства служить забезпечення найвищого досяжного рівня здоров`я. Коли справа доходить до імунізації, мета повинна полягати в тому, щоб кожна людина була захищена від серйозних захворювань. У переважній більшості випадків це досягається за рахунок обов`язкових щеплень. Ті, кому таке лікування не може бути призначено, побічно захищені від інфекційних захворювань, поки в їх оточенні підтримується необхідний рівень вакцинації, тобто їх захист забезпечується колективним імунітетом.

Таким чином, якщо вважати, що політика добровільної вакцинації недостатня для досягнення і підтримки колективного імунітету або колективний імунітет незалежний від природи захворювання (наприклад правця), національні влади можуть розумно ввести політику обов`язкової вакцинації для досягнення відповідного рівня захисту від серйозних захворювань.»

З цих підстав ЄСПЛ визнав, що рішення застосувати обов`язкову вакцинацію має вагомі причини.

Щодо доводів позивача на порушення відповідачем права на працю, суд вважає, що тимчасове відсторонення позивача через відсутність щеплення тимчасово обмежило його право на працю, як йшлося вище, з огляду на суспільні інтереси.

Згідно з ст. 43 КЗпП право на працю включає в себе можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Отже, позивач ОСОБА_1 не позбавлений можливості обирати професію чи заняття, які не вимагають обов"язкової вакцинації.

Європейський суд з прав людини в ухваленому 08.04.2021 рішенні у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» зазначає «Суд визнає, що відсторонення позивача від роботи означало втрату заробітної плати і як наслідок позбавлення засобів існування. Однак це було прямим наслідком її рішення свідомо обрати саме цей шлях для себе особисто, відмовитися від виконання юридичного обов`язку, метою якого є захист здоров`я».

У постанові Верховного Суду від 10.03.2021р. у справі №331/5291/19 вказано, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою, тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави тобто було виправданим. Держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу, втому числі й самих дітей. В цій же постанові Верховного Суду вказано, що, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, можна визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту, а право дитини позивачки на освіту в шкільному навчальному закладі було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси.

В даному випадку суд вважає, що відсутнє порушення права позивача на працю, визначене ст.43 Конституції України, оскільки обмеження позивача було правомірним та відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки суспільства.

Враховуючи те, що відсторонення від роботи позивача є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та попередження негативних наслідків та на період відсторонення позивача від роботи його робоче місце зберігається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі, то понесені позивачем судові витрати, на підставі ст. 141 ЦПК України, розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Українська залізниця" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя В.І. Олещенко