Справа № 461/1246/22
УХВАЛА

03 травня 2022 року Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить визнати протиправною відмову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при розгляді вимог щодо включення вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів за вкладом у ПАТ Банку «Фінанси та Кредит»; зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» включити (акцептувати) кредиторські вимоги ОСОБА_1 в розмірі 1008861,95 грн., як таких що підлягають задоволенню у четверту чергу та подати зміни, внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів та включити кредиторські вимоги ОСОБА_1 в розмірі 1008861,95 грн. до четвертої черги реєстру акцептованих вимог кредиторів та повідомити про акцептування вимог.

Вивчивши матеріали заяви, приходжу до наступних висновків.

Відповідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема: здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами; акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

У статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлений порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, і покладено на уповноважену особу Фонду обов`язок складати перелік рахунків вкладників та визначати розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Затвердження реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, покладено на виконавчу дирекцію Фонду. Здійснення виплати гарантованих сум відшкодування покладено на Фонд та визначено порядок здійснення розрахунків з вкладниками (стаття 28 цього Закону).

За правилами частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 13 березня 2019 року у справі № 554/22/18 (провадження № 14-81цс19). Аналогічні висновки підтверджені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18 (провадження № 14-527цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 461/2035/17 (провадження № 14-552цс19).

Відповідно до пункту 8 розділу І, пункту 9 розділу IІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року № 14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за № 1548/21860 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Положення) відшкодування за вкладами можуть сплачуватися іншим особам згідно із законодавством (за довіреністю, свідоцтвом про право на спадщину тощо). Для отримання коштів вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що спадкоємець вкладника має право на отримання відшкодування коштів за вкладами спадкодавця за рахунок коштів Фонду у межах граничного розміру відшкодування коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18 (провадження № 14-527цс19) дійшла висновку, що на відміну від спору про формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, спір про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнення за договором банківського вкладу коштів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Отже, позовні вимоги про включення вкладника до реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнення за договором банківського вкладу коштів є приватноправовим та сторонами такого спору є банк (який діє через уповноважену особу Фонду) та вкладник, який виявив бажання отримати відшкодування за договором банківського вкладу за рахунок ліквідаційної маси банку у межах суми, що не відшкодована Фондом як гарантована сума відшкодування.

З аналізу визначених позивачем вимог убачається, що позивач вважає, що спір виник між нею, як фізичною особою, та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач визначив відповідачем саме Фонд, усі позовні вимоги вона заявила саме до Фонду, а не до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» як сторони відповідного договору.

Відповідно до предмету заявлених позовних вимог та визначених правових підстав позову, вважаю, що усі заявлені позовні вимоги в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 761/2987/18 (провадження № 14-285цс19) зазначено, що якщо під час вирішення спору суд адміністративної юрисдикції дійде висновку про те, що Фонд як суб`єкт владних повноважень неправильно визначив суму гарантованого відшкодування, що підлягає виплаті, і позивач має право на грошові кошти в сумі, яка перевищує встановлений законом граничний розмір відшкодування, наведене буде підставою для включення банком відповідних вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів із залишком суми, що перевищує 200 000 грн. Відповідно до Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21 серпня 2017 року № 3711, підставою для внесення до затвердженого реєстру акцептованих вимог кредиторів змін, які підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, є, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення судів, які набрали законної сили після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторів, визначеного статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), за яким, зокрема, виникають кредиторські вимоги вкладників у частині, що перевищує суму відшкодування, виплачену Фондом, розмір якої визначено згідно з вимогами статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Такі вимоги включаються до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягають задоволенню в черговості відповідно до статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ наведеного Положення уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку такі переліки: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення; 3) переліки: рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 Закону. Гарантовані суми за рахунком визначаються за кожним рахунком окремо.

У пунктах 1, 2 Розділу ІІІ Положення передбачено, що Фонд завантажує поданий уповноваженою особою Фонду Перелік до програмно-апаратного комплексу Фонду та здійснює його перевірку в частині: 1) невключення до Переліку інформації про рахунки вкладників, розмір залишку гарантованої суми яких становить менше 10 гривень або більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, незалежно від кількості вкладів в одному банку; 2) невключення до Переліку інформації про рахунки: вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону; за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку; осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 Закону; 3) наявності необхідних для проведення ідентифікації реквізитів вкладника; 4) коректності реквізитів вкладника та іншої інформації. Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

На підставі аналізу наведених норм права, правових висновків Великої Палати Верховного Суду встановлено підстави для висновку, що спір виник між позивачем як спадкоємцем вкладника та Фондом щодо розміру виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом спадкоємцю вкладника.

Отже, з урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 761/2987/18 (провадження № 14-285цс19), та у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 462/5678/16-ц (провадження № 61-37894св18), спір про визначення належного розміру виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом спадкоємцю вкладника підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір виник між спадкоємцем вкладника та Фондом щодо включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та виплату коштів в межах гарантованої суми.

У такому разі саме до компетенції суду адміністративної юрисдикції належать повноваження з оцінки доводів та заперечень сторін спору щодо визначення належного до виплати розміру гарантованого державою відшкодування суми вкладу спадкоємцю.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка наведена у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 761/1960/20 та від 18 березня 2020 року у справі № 761/13788/19.

Крім цього, є очевидним, що відкриття провадження у справі за позовом фізичної особи до суб`єкта владних повноважень - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у порядку цивільного судочинства, що в подальшому безумовно призведе до закриття провадження у справі, лише сповільне вирішення спору позивача щодо спадкового майна та порушить принцип ефективності судового захисту.

Разом з цим, позивачу роз`яснюється, що вона не позбавлена права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до АТ «Банк «Фінанси та Кредит», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку, про зобов`язання включити позивача до четвертої черги реєстру вимог кредиторів, як це передбачено чинним законодавством, оскільки вимоги позивача не пов`язані з виплатою гарантованої державної суми відшкодування, адже, позивач таке відшкодування вже отримала, а зумовлені невиконанням банком зобов`язань за договором депозиту щодо повернення суми вкладу, яке перевищує визначений законом граничний розмір гарантованого державою відшкодування за вкладом.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка наведена у постановах Верховного Суду від 15 липня 2019 року у справі № 344/3513/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 761/17709/19 та від 09 червня 2021 року у справі № 761/13839/19.

За правилами пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, виходячи із обґрунтування позовних вимог, суб`єктивного складу сторін, предмету спору та характеру спірних правових відносин убачається, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки місцевому загальному суду не підвідомчі, так як відносяться до юрисдикції адміністративих судів, у зв`язку з чим у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 186,293,315 ЦПК України,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про зобов`язання вчинити дії.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Суддя:

Оригінал ухвали.