Справа № 464/2215/22
пр.№ 2/464/1043/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2022 м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Мичка Б.Р.

справа № 464/2215/22

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго»

вимоги: стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

представники учасників справи:

представник позивача адвокат Прімєрова Наталія Григорівна

представник відповідача Негрі Галина Юріївна

встановив:

Позивач 07.06.2022 року звернулася в суд із позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь 100000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1000 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 09.03.1994 року по 02.06.2015 року працювала у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго», що підтверджується трудовою книжкою. 02.06.2015 року була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №364-к від 02.06.2015 року. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17 листопада 2021 року по справі №462/6328/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати було вирішено стягнути з відповідача на її користь 20951, 00грн. недорахованої заробітної плати та 29241, 79 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а всього - 50192, 00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн. 14 березня 2022 року відповідачем було виплачено вищевказану недораховану заробітну плату в сумі 20951, 00 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 29241, 79грн., а всього - 50192, 00 грн.

Оскільки відповідач у день звільнення позивача не здійснив всіх розрахунків, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2015 року по 14.03.2022 року. Відповідно до розрахунку позивача середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки виплати заробітної плати після її звільнення складає 388872, 96 грн. = 228, 48 грн. (середньоденна заробітна плата) X 1702 (кількість робочих годин, за весь час затримки розрахунку). За наведеного, просить позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 100000 грн., що становить 1/4 частину від суми 388872, 96 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 09.06.2022року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

01.07.2022 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами, зазначивши, що за спірний період заробітна плата та додаткові виплати позивача становили 122985, 60 грн. згідно розрахункових листків. Спір у справі виник внаслідок того, що у формулу розрахунку заробітної плати було закладено нижчий розмір мінімальної заробітної плати, ніж було передбачено Законами України «Про державний бюджет України». Таким чином, згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.11.2021 року по справі № 462/6328/21, позивачу було виплачено дану різницю по мінімальній заробітній платі. Відтак різниця недонарахованої заробітної плати (згідно рішення суду) становить 17, 04% від загальної суми нарахованої і отриманої заробітної плати. Просить застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 . Зазначає, що дана позиція повністю узгоджується із позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі за № 6-113цс16. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

28.07.2022 року представник позивача Прімєрова Н.Г. подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач добровільно не вжив заходів для того, щоб виплатити позивачу належні суми. Якщо б відповідач добровільно виплатив позивачу до дня звільнення усі належні суми, то це б мінімізувало його витрати на сплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати позивачу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та судові витрати, пов`язані із судовим розглядом позову позивача.

Керуючись п. 2 ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд не вбачає необхідності проводити розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, так як характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачка з 09.03.1994 року по 02.06.2015 року працювала у Львівському міському комунальному підприємстві «Львівтеплоенерго», що підтверджується трудовою книжкою. 02.06.2015 року була звільнена за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №364-к від 02.06.2015 року.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17 листопада 2021 року по справі №462/6328/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати було вирішено стягнути з відповідача на її користь 20951, 00грн. недорахованої заробітної плати та 29241, 79 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а всього - 50192, 00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн.

14 березня 2022 року відповідачем було виплачено вищевказану недораховану заробітну плату в сумі 20951, 00 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 29241, 79грн., а всього - 50192, 00 грн.

Частинами 1, 7 ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.11.2021 р. доведено вину відповідача у невиплаті належних позивачу при звільненні сум.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпПстягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Судом встановлено, що 14.03.2022року на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17.11.2021року ЛМКП «Львівтеплоенерго» виплатило ОСОБА_1 недораховану заробітну плату та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2015 року по 14.03.2022 р.

Суд приймає до уваги розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вказаний позивачем у позовній заяві, оскільки з таким відповідач ознайомлений і такий ним не спростований.

Згідно наданого позивачем розрахунку, який неспростований відповідачем, вбачається, що відповідно до розрахункових листків заробітна плата за квітень- травень 2015р. становила 8453, 81 грн. (3991, 81 грн. + 4462, 00 грн.) Позивачем було відпрацьовано за квітень-травень 2015р. 37 робочих годин (19 роб. год. + 18 роб. год.), отже, середньоденна заробітна плата складає 228, 48 грн. (8453, 81 грн.: 37 роб.дн.). Таким чином, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки по день фактичного розрахунку, обчислюється шляхом множення 228, 48 грн. (середньоденної заробітної плати) на кількість робочих днів, за весь час затримки.

Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України разом кількість робочих годин, за весь час затримки розрахунку, тобто починаючи з 03.06.2015р. по 14.03.2022р. становить 1702 робочих дні.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.06.2015р. по 14.03.2022 року в розмірі 388872, 96 грн. проведено позивачем відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року.

Як вбачається із Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що справляння і сплата податку із заробітної плати є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає таку суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Позивачем застосовано у своїй позовній заяві принцип співмірності до розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ВП ВС від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15, зменшуючи суму середнього заробітку, який підлягає виплаті за весь час затримки виплати заробітної плати після звільнення позивача з 03.06.2015 року по 14.03.2022 року у розмірі 388872, 96 грн. до 100000 грн.

За таких обставин суд приймає до уваги принцип співмірності застосований у своїй позовній заяві до розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ВП ВС від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15 з суми 388872, 96 грн. до 100000 грн. Відповідачем не спростовано принцип співмірності застосований позивачем у своїй позовній заяві, а отже такий приймається судом до уваги.

Статтею 233КЗпП України встановлено тримісячний строк як загальний строк для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.20, 25 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.99 р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП.

У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Суд не вбачає жодного пропущення строків звернення позивача до суду із даним позовом, оскільки судом належним чином встановлено, що 14.03.2022 року відповідачем було сплачено позивачу недораховану заробітну плату у сумі 20951, 00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків виплати у сумі 29241, 79 грн., а позивач звернувся до суду із позовом 07.06.2022 року. Однак згідно положень ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відтак, підстави для відмови у позові за викладених обставин відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно витягу з договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2022 року, ордера серії ВС №1144610 на надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2022 року, додаткової угоди до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2022 року, акту приймання-передачі від 02.06.2022 року, квитанцій, розрахунку витрат на професійну правничу допомогу долучених до матеріалів справи, позивач уклав з адвокатом Прімєровою Н.Г. договір про надання правничої (правової) допомоги та здійснила оплату у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.141ЦПК України суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. судового збору та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.2, 4, 12,13,81,82,89, 264,265, 268,274,275,279 ЦПК України, ст. 38, 116, 117 КЗпП України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 100 000 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 03.06.2015 року по 14.03.2022 року без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 1000 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Д.Апостола, 1.

Текст рішення виготовлено 12.08.2022 року.

Головуючий Мичка Б.Р.