Справа № 347/2270/21
Провадження № 2/347/94/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря Рибчук Х. Д.,

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

Орган опіки та піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх вимог, позивач покликався на те, що з 29.07.2021 року і по даний час на обліку служби у справах дітей Кутської селищної ради перебувають малолітні діти відповідача: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Даний статус дітям було надано на підставі рішення виконавчого комітету Кутської селищної ради №44 від 25.08.2021 року у зв`язку із застосуванням неприйнятних методів виховання батьком по відношенню до своїх малолітніх дітей, які спричинили реальну загрозу для життя та здоров`я сина хворого на цукровий діабет, інсулінозалежний.

З жовтня 2016 року батько (відповідач ОСОБА_3 ) самостійно виховував двох малолітніх дітей, оскільки матір ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, згідно виписки медичної карти хворого від 22.12.2020 року № 4684, неповнолітній ОСОБА_3 хворіє цукровим діабетом.

28.07.2021 року в результаті конфлікту батька з сином через підняття рівня цукру в крові, неповнолітній ОСОБА_3 втік з дому. До пошуків хлопчика максимально були застосовані всі служби поліції Івано-Франківщини. Дитину знайшли наступного дня, хлопчик був переляканий, та відмовлявся йти додому, оскільки батько його постійно б`є, за те, що в нього піднімається цукор. В той же час батько ОСОБА_3 пояснював, що свідомо застосовує до сина фізичні покарання, адже син обманює за рівень цукру.

Позивач також ствердив, що батько вживає нецензурні слова по відношенню до сина, вживає алкоголь в присутності дітей, та висловлює словесні образи в сторону дітей.

Працівниками служби у справах дітей Кутської селищної ради та відділу соціального захисту населення Кутської селищної ради неодноразово проводились профілактичні бесіди з метою налагодження психологічного контакту з сином, подолання складних життєвих обставин, виправлення асоціальної поведінки та попереджено про можливість позбавлення батьківських прав при недотриманні цих рекомендацій. Проте 30.07.2021 року та 09.08.2021 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.173-2 та ч.1 ст. 184 КУпАП.

Доказами, що характеризують протиправні дії батька щодо виховання дітей є показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , працівника Пеньківської початкової школи.

Відповідно до заяви рідної тітки дітей ОСОБА_9 , згоди самих дітей та рішення виконкому Кутської селищної ради від 25.08.2019 року малолітні діти тимчасово влаштовані в родину тітки ОСОБА_9 . За час перебування в родині тітки, малолітні діти стали більш життєрадісними, веселими, у хлопчика нормалізувався рівень цукру, діти відчувають зі сторони тітки материнську любов та турботу. Тітка ретельно доглядає за дітьми, та стежить за тим, щоб малолітній ОСОБА_3 харчувався відповідно до медичних рекомендацій, та приймав вчасно ліки.

На переконання позивача, факт проживання неповнолітніх дітей в родині тітки безумовно має позитивний вплив на життя дітей. Самі ж діти переконливо не прагнуть повертатися в будинок батька, вони його бояться, та бояться методів його виховання.

При вирішенні позову про позбавлення батьківських прав, позивач також просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

З цих підстав представник органу опіки та піклування просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву не скористався, однак всі заперечення щодо позову висловлював в судовому засіданні усно. Так, відповідач ствердив, що син дійсно хворіє цукровим діабетом, і йому потрібна спеціальна дієта та режим харчування. Відповідач стверджував, що син постійно порушував режим харчування, вживав продукти, які провокують зростання цукру в крові, що мало наслідком погіршення стану його здоров`я. Він неодноразово пояснював сину, що так вчиняти не можна, однак коли виховні бесіди не давали результату, він в емоційному хвилюванні міг вживати нецензурні слова, образи, та спричиняти фізичну біль синові. Відповідач підтвердив, що дійсно мали непоодинокі випадки втечі сина з дому. Однак відповідач ствердив, що не може постійно слідкувати за сином та дочкою, адже йому потрібно ходити на роботу, чи вийти в магазин, чи по інших потребах, і саме в цей момент відбувались такі втечі. Відповідач ОСОБА_3 підтвердив також той факт, що він дійсно міг вживати спиртні напої в присутності дітей, або прийти додому в стані алкогольного сп`яніння, однак він нікого в такі моменти не чіпляв, а просто сідав дивитись телевізор вдома. Відповідач ствердив, що коли діти були влаштовані в родину тітки, йому чинились перешкоди в спілкуванні та побаченні з дітьми. Час від часу він навідував дітей в школі, зокрема дочку ОСОБА_10 . В той же час відповідач ОСОБА_3 ствердив, що не бажає спілкуватись з сином, оскільки той втікає з дому, та обманює. Відповідач в судовому засіданні виловив думку, що діти також несуть обов`язок відповідальності перед своїми батьками, а тому зміна рівня цукру в крові, втечі з дому є наслідком поведінки його сина, який його не слухав. ОСОБА_3 зазначив, що всі кошти які він отримував на дітей, повністю віддавав дітям, які вже в той час перебували в сім`ї тітки.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 висловлював суперечливі думки та пояснення. Так, спочатку він визнавав позов, демонстративно стверджуючи, що погоджується зі всіма доводами позивача, а вже пізніше у своїх поясненнях заперечував обставини. Також суд зауважує, що в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не допускав того факту, що методи його виховання щодо 12- ти річного сина, та 9-ти річної доньки є дещо неприйнятними в суспільстві, і свої методи виховання відповідач вважає цілком адекватними. Щодо розміру аліментів, то відповідач ОСОБА_3 зазначив, що у випадку задоволення судом позову, просив врахувати, що він працює оператором на автозаправній станції, та отримує заробітну плату в розмірі 6000 грн, а тому просив визначити такий розмір аліментів, який не був би для нього непосильним.

Представник позивача, в судовому засіданні зазначила, що дійсно батько-відповідач, за весь час поки діти перебували в тітки, всі кошти на дітей віддавав дітям. Щодо перешкод в спілкуванні з дітьми, то представник позивача ствердила, що дійсно батько приходив до дітей за місцем проживання тітки, однак робив він це в стані алкогольного сп`яніння, а тому в такі моменти його поведінка була дещо дивною. З огляду на це, в такі моменти батьку не дозволяли спілкуватись з дітьми. В той же час ніхто не забороняв відповідачу навідувати дітей в школі, що він і успішно робив. Проте, представник позивача просила звернути увагу, що навідувати в школу батько-відповідач приходив лише дочку ОСОБА_10 , оскільки сина ОСОБА_11 він бачити не хотів.

Представник позивача додатково зазначила, що відповідач не є поганим батьком, в міру своїх можливостей він дійсно доглядав, виховував та утримував дітей, однак його способи виховання дітей є неприйнятними в суспільстві та дещо жорстокими щодо малолітніх дітей (12 та 9 років), які і так після смерті матері зазнали значного емоційного стресу, оскільки саме з того часу в малолітнього ОСОБА_3 почала розвиватися хвороба цукровий діабет.

Заяви, та клопотання учасників справи.

І в підготовчому і в судовому засіданні ОСОБА_3 заявляв клопотання про допит свідків. При цьому суд, роз`яснював відповідачу, що відповідно до вимог ЦПК України таке клопотання повинно бути належним чином оформлене, та містити адреси свідків, яких необхідно викликати в судове засідання. Однак відповідач не володів адресами свідків яких необхідно належним чином повідомити та викликати в судове засідання. Також відповідач відмовлявся належним чином оформити клопотання. У зв`язку з цим, без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання, судом було постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 15.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року підготовче засідання відкладено на 24.01.2022 року.

Ухвалою суду від 30.03.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.11).

Відповідно до копії свідоцтва про народження батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.12).

З копії свідоцтва про смерть встановлено, що матір дітей ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №45 від 25.08.2021 року малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах тимчасово влаштовано в сім`ю тітки зі сторони матері ОСОБА_9 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14).

Рішенням виконавчого комітету Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №60 від 29.09.2021 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо дітей ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 (а.с.15).

Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Кутської селищної ради вирішено вважати за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітніх дітей (а.с. 16-19).

Директором Пеньківської початкової школи Кутської селищної ради Косівського району надана психолого-педагогічна характеристика від 15.09.2010 року №02-10/1 щодо малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.20).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_3 між ним та його сином 28.07.2021 року був конфлікт, через те, що у малолітнього ОСОБА_3 піднявся рівень цукру в крові. Внаслідок чого відповідач ОСОБА_3 розлютився, взяв ремінь, почав виховну бесіду з сином, та вдарив його. Після чого його малолітній син тік з дому (а.с.21).

Письмовими поясненнями малолітнього ОСОБА_3 від 29.07.2021 року підтверджується факт, що відповідач-батько сварив його за високий цукор в крові, вдарив, внаслідок чого він втік з дому, та боявся повертатись назад, оскільки тато його постійно б`є (а.с.22).

Відповідно до письмових пояснень сусіда ОСОБА_2 йому відомо, що відповідач б`є свого малолітнього сина, висловлюється нецензурною лайкою в присутності дітей. Через конфлікт з батьком, з дому тікав малолітній син ОСОБА_3 , якого шукали протягом доби (а.с.23).

Письмовими пояснення сусіда ОСОБА_7 підтверджується та обставина що відповідач лається нецензурною лайкою в присутності сина, а також надавав стусани сину в обличчя. На його зауваження відповідач ОСОБА_3 не реагував, а навпаки агресивно себе поводив, та погрожував фізичною розправою сину. Така поведінка спостерігалася під час того, як відповідач перебував в стані алкогольного сп`яніння (а.с.24).

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_8 , відповідач строго поводився з дітьми, діти були налякані, неодноразово на них кричав, ображав, закривав в будинку коли був п`яний, водив додому друзів, з якими вживав алкоголь. З відповідачем часто сварилися сусіди, які бачили як він бив свого сина ОСОБА_3 , інколи діставалось і дівчинці-дочці ОСОБА_10 (а.с.25).

З пояснень помічника вихователя Пеньківської початкової школи-садка ОСОБА_12 , встановлено, що мав місце інцидент коли їй додому привели малолітнього ОСОБА_3 , оскільки він перебував в приміщенні школи, був легко одягнутий без супроводу дорослих. При розмові з хлопчиком вихователю стало відомо, що батько вигнав його з дому, періодично батько його бив, та обзивав. На обличчі хлопчика в той день був синець, який за словами дитини, йому спричинив батько (а.с.26).

Відповідно до копії довідки виданої виконкомом Кутської селищної ради Косівського району №1229 від 30.07.2021 року відповідач ОСОБА_3 проживає в с Старі Кути, Косівського району Івано-Франківської області, в склад його сім`ї входять син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.27).

Відповідно до копії характеристики виданої на ОСОБА_3 , по місцю проживання він характеризується позитивно, зрідка вживає алкогольні напої, самостійно виховує двох малолітніх дітей, та в міру своїх можливостей забезпечує всім необхідним для проживання. Скарг на нього від жителів громади не поступало (а.с.28).

Відповідно до копій медичних документів малолітній ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з коливанням рівня глікемії (а.с.29-30).

Відповідно до копії акту обстеження умов проживання від 29.07.2021 року №20, у зв`язку з з`ясуванням причин та обставин зникнення малолітнього ОСОБА_3 , було обстежено умови проживання. За результатами обстеження встановлено, що умови проживання задовільні, потребують покращення, наявні продукти харчування, одяг та взуття відповідно до віку дітей. Проте у батька ОСОБА_3 відсутній контакт з сином, діти потребують турботи, ласки та опіки. Втеча хворої дитини є наслідком конфлікту батька з сином, оскільки зі слів дитини батько б`є сина, ображає, та зловживає алкогольними напоями (а.с.31).

Відповідно до копії постанови Косівського районного суду від 13.9.2021 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП, за неналежне виховання дітей (а.с.32-34).

Відповідно до копії постанови Косівського районного суду від09.08.2021 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.25).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із застосуванням неприйнятних методів виховання відповідачем своїх неповнолітніх дітей, та бажанням позивача у зв`язку з цим позбавити батьківських прав відповідача щодо дітей, та стягнення аліментів на їх утримання.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Щодо позбавлення батьківських прав відповідача.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Щодо стягнення аліментів.

У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав.

Відповідно до копій свідоцтва про народження дітей відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З липня 2019 року неповнолітні діти перебувають на обліку у Служби у справах дітей Кутської селищної ради, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Вказаний статус було надано дітям на підставі рішення виконавчого комітету Кутської селищної ради №44 від 25.08.2021 року у зв`язку із застосуванням до них неприйнятних методів виховання батьком (відповідачем ОСОБА_3 )

В матеріалах справи достатньо письмових доказів, зокрема письмових пояснень сусідів, вихователя початкової школи, про те, що неповнолітні діти неодноразово піддавалися фізичному насильству зі сторони батька відповідача ОСОБА_3 . Крім того, факт застосування до дітей насильства, в судовому засіданні визнавав відповідач. Так, він стверджував, що в моменти емоційної напруженості та знервованості, у зв`язку з тим, що діти його не слухали, зокрема син ОСОБА_13 , він справді застосовував до сина метод виховання ременем. При цьому відповідач ОСОБА_3 ствердив, що син його не слухав, і через те, що в нього були «скачки» цукру в крові, а син цього не розумів, і продовжував вживати продукти, які не дозволені при цукровому діабеті, він (відповідач) справді застосовував до сина ремінь. В судовому засіданні відповідач висловив повне нерозуміння того, що застосовані ним методи виховання, з огляду на вік дитини є неприйнятними в цивілізованому суспільстві, та вважав, що 12-ти річний син повинен нести відповідальність за свої дії, та мати почуття обов`язку перед батьком, оскільки саме так його (відповідача-батька) в свій час виховували батьки. Не заперечив того факту ОСОБА_3 , що він дійсно вживає алкогольні напої, в присутності дітей. Проте запевняв, що в такому стані він дітей не зачіпає, а просто закривається у кімнаті.

В судовому засіданні неповнолітній (12 років) ОСОБА_3 визнав той факт, що коли проживав з батьком то дійсно був трохи нечемним, і добре розуміє, що хворіє на хворобу цукровий діабет, яка потребує певного харчування. Також, неповнолітня дитина зазначила, що на даний час їй дуже подобається проживати з тіткою. Хлопчик відвідує школу, має гарні оцінки, полюбляє математику. Неповнолітній ОСОБА_3 зазначив, що у нього давно не було зміни рівня цукру в крові, він добре себе почуває, тітка готує йому спеціальні страви, які дозволено споживати при цукровому діабеті. На запитання суду чи хотів би хлопчик проживати з батьком, та повернутись до нього в будинок, дитина відповіла, що не бажає, оскільки боїться батька, адже батько його бив. І саме через побої, та образи він змушений був тікати. Неповнолітній ОСОБА_3 ствердив, що йому подобається проживати з тіткою. Суд зауважує, що висловлюючи свою думку дитина візуально висловила прихильність до тітки, посміхалася. При цьому на запитання про батька хлопчик реагував засмучено, та було помітно, що йому неприємно згадувати обставини проживання разом із батьком.

Неповнолітня (9 років) ОСОБА_4 в судовому засіданні ніяковіла, та переживала, висловлювалась невиразно. Дівчинка не могла висловити однозначно свою думку. Було помітно, що дівчинка хвилюється та не може висловити думку про батька. Однак кивнула головою, що їй подобається проживати з тіткою. Водночас суд зауважує, що жодної прихильності до батька дівчинка протягом всього судового розгляду не виявляла. Натомість суд констатує, що протягом судового засідання неповнолітня ОСОБА_4 з особливою теплотою ставилась до тітки, обіймала її, та було помітно її прихильність до тітки. Поруч з нею дівчинка була спокійною та усміхненою.

Суд зауважує, що думка дітей була висловлена ними добровільно, та будь яких ознак впливу на їх дійсну волю не було встановлено в судовому засіданні. При цьому суд стверджує, що думка дітей не є вирішальною, однак вона враховується в сукупності з іншими обставинами та доказами у справі.

Представник позивача органу опіки та піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ствердила, що після того, як діти були влаштовані в сім`ю тітки, у них повністю змінився емоційний стан. Вони стали більш усміхнені, життєрадісні, спокійні, а у хлопчика ОСОБА_3 нормалізувався цукор. В судовому засіданні представник відповідача ствердила, що розуміє, що позбавлення батьківських прав, є крайньою мірою заходу, і до часу звернення до суду з позовом, з відповідачем неодноразово проводились бесіди щоб налагодити психологічний контакт з дітьми, проте позитивних результатів не було. Відповідач не виключав того, що хлопчик і далі втікатиме з дому, а свої методи виховання вважав прийнятними.

В матеріалах справи є висновок органу опіки і піклування, відповідно до якого визнано за доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей. Вказаний висновок є належним та допустимим доказом, містить обгрунтовану інформацію щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батька, опитаних сусідів, вихователя школи, характеристики на відповідача, інформації за результатами бесіди психолога з дітьми.

Аналізуючи наведені факти та обставини, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 дійсно застосовує до своїх неповнолітніх дітей неприйнятні методи виховання із застосуванням фізичних покарань, лайки, образливих слів на адресу дітей, та психологічного емоційного насильства, що проявляється у ворожому ставленні до дітей, обвинуваченні їх у тому в чому вони невинуваті (зміна рівня цукру в крові), ігнорування дитини заради покарання (невідвідування батьком-відповідачем свого сина в школі, в той же час прихильність до дочки), різка критика. Суд вважає неспроможними доводи відповідача про те, що застосовувані ним методи виховання є прийнятними. Так, суд звертає увагу відповідача ОСОБА_3 , що фізичне насильство може бути як результатом навмисної спроби завдати шкоди дитині, так і мимовільним наслідком нестримного гніву. Це також може бути результатом суворої дисципліни; таких методів, як биття ременем, або інших тілесних покарань, які є недоречними зважаючи на вік дітей або їх фізичний стан. Однак слід зазначити, що є чітка межа між використанням фізичного покарання заради дисципліни і фізичним насильством над дитиною: виховання дитини, навчання її відрізняти добро від зла - не повинно супроводжуватися хронічним страхом. Неповнолітні діти ОСОБА_3 : 12-ти річний син ОСОБА_11 , та 9-ти річна донька ОСОБА_10 перебувають у періоді становлення особистості, і саме перше їх оточення, це батько, має великий вплив на формування психологічного клімату в сім`ї, який на даний час на переконання суду є негативним. Так, дитяче виховання в умовах негативного емоційно-психологічного сімейного мікроклімату визначається ранньою втратою потреби у спілкуванні з батьками, егоїзмом, замкненістю, конфліктністю, впертістю, неадекватною самооцінкою (завищеною чи заниженою), озлобленістю, невпевненістю у своїх силах, недисциплінованістю, втечами з дому, бродяжництві та ін.

Суд звертає увагу, що зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Водночас на переконання суду, на даний час обставини, на які посилається позивач у своєму позові, є достовірними та такими, що не викликають у суду сумніву, а отже, відповідачем порушено право його дітей на безпечний рівень життя, достатній для їх фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, яке гарантоване ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" і яке підлягає захисту на підставі п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України шляхом позбавлення його, як батька батьківських прав відносно малолітніх сина та дочки, оскільки вони зазнають сімейної жорстокості, що в свою чергу не буде суперечити інтересам дітей.

Одночасно суд роз`яснює відповідачу його право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за наявності підстав передбачених частинами 3 - 5 ст. 169 СК України.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів.

У відповідності до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Так, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 ствердив, що працює на автозаправній станції, оператором. Його заробітна плата в місяць складає трохи більше 6000 гривень В судовому засіданні відповідач не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, при цьому просив визначити його відповідно до закону.

При ухваленні рішення по справі суд керується Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» яким встановлено у 2022 році прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Суд звертає увагу про наявність фактичних даних, які свідчать про працевлаштованість відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, задовільний стан здоров`я, рівність прав та обов`язків батьків щодо утримання дітей, а також визнання ним позову частково. Суд також враховує той факт, що неповнолітній ОСОБА_3 отримує державну соціальну допомогу як інвалід дитинства, а разом із ОСОБА_4 обоє дітей отримують допомогу по втраті годувальника.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дітей такого рівня життя, який був би достатнім для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (908 грн), а за дві позовні вимоги 1816 грн.

На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171, 180-182, 190, 191 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов Органу опіки та піклування Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Аліменти стягувати на особисті рахунки дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відкриті на їх ім`я у відділенні Державного Ощадного банку України.

Стягнення аліментів розпочати з 01 листопада 2021 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в сумі платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень) на користь отримувача коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.04.2022 року.

Суддя Ю. С. Кіцула