ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1354/22 Справа № 203/2064/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Комунального підприємства Управління по ремонту та

експлуатації автошляхів Дніпровської міської ради,

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Управління по ремонту та експлуатації автошляхів Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у червні 2019 року звернувся до суду з позовом, пред`явленим до Комунального підприємства Управління по ремонту та експлуатації автошляхів Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, визначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , на предмет солідарного стягнення з Комунального підприємства Управління по ремонту та експлуатації автошляхів Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради на його користь матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка відбулась 10 квітня 2019 року за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем КрАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та який перебував у трудових відносинах з КП УРЕА ДМР, та водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водія ОСОБА_4 , який керував автомобілем марки Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , водія ОСОБА_5 , який керував автомобілем марки Mercedes, реєстраційний номер НОМЕР_4 , водія ОСОБА_6 , який керував автомобілем марки Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_5 , водія ОСОБА_7 , який керував автомобілем марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_6 , водія ОСОБА_8 , який керував автомобілем марки Ford, реєстраційний номер НОМЕР_7 , водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_8 , водія ОСОБА_9 , який керував автомобілем марки Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_9 , водія ОСОБА_10 , який керував автомобілем марки Skoda, водія ОСОБА_11 , який керував автомобілем марки Ford, реєстраційний номер НОМЕР_10 , водія ОСОБА_12 , який керував автомобілем марки Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_11 , водія ОСОБА_13 , який керував автобусом марки БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_12 , де винним постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2020 року визнано ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, в результаті чого відбулось суттєве пошкодження автомобіля Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_8 , належного позивачеві, який для визначення вартості матеріального збитку звернувся до ПП Центр судових експертиз та оцінки, яким проведено 20 квітня2019 року огляд пошкодженого автомобіля, на який викликався і представник КП УРЕА ДМР, однак не з`явився, тому обстеження автомобіля проводилось у його відсутності, та за Звітом №18041901-1 від 20 квітня 2019 року оцінювачем ОСОБА_14 встановлено вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_8 , у розмірі 1 192 303,90 грн., що дорівню ринковій вартості пошкодженого автомобіля на момент ДТП, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 1 449 283,09 грн., що перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП та є фізичним знищенням автомобіля, на підставі чого позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на свою користь різницю матеріальної шкоди у розмірі 1 449 283,09 грн. та моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 грн. у зв`язку із завданням протиправними діями відповідача позивачеві шкоди немайнового характеру, яка виразилась у суттєвих незручностях, повної втрати транспортного засобу, також 4000 грн. витрат з проведення дослідження та транспортування автомобіля та судові витрати, які понесені позивачем у звязку із розглядом справи (а.с. 1-11 Том І).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнути з комунального підприємства «Управління по ремонту та експлуатації автошляхів» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної майнової шкоди в сумі 1 047 372,30 гривень, компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 10 000,00 гривень, компенсацію витрат з проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 4 000,00 гривень, компенсацію судових витрат у сумі 9 605,00 гривень, разом - 1 070 977,30 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити (а.с. 195-197 Том ІІ).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суд, уповноважена особа КП УРЕА ДМР подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині майнової шкоди у розмірі 1 047 372,30 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., судових витрат в сумі 9605,00 грн. та ухвалити нове рішення, а в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, висновки, зроблені судом, не відповідають обставинам справи, неправильно досліджено докази та невірно надана їм оцінка, враховуючи те, що у висновку експерта, який наданий на виконання ухвали суду про призначення експертизи, при визначенні розміру матеріальної шкоди, не встановлено вартість залишків пошкодженого автомобіля після ДТП, що мало враховуватись відповідно до встановленого порядку відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим, та, в силу положень ст. 30 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, такий автомобіль вважається технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього автомобіля, встановленого експертом-автотехніком, перевищує його ринкову вартість, внаслідок чого стягуватись повинна сума різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що встановлено Звітом експертного автотоварознавчого дослідження №18041901 від 18 квітня 2019 року ПП Центр судових експертиз та оцінки та зазначено у розрахунку страхового відшкодування від 03 липня 2019 року, що дорівнює 300 000 грн., однак судом першої інстанції це не було взято до уваги при визначенні розміру матеріальної шкоди, а взято до уваги висновок експерта, наданого внаслідок проведення судової експертизи за цінами станом на 19 квітня 2021 року, в якому також зазначено суму 57 655 грн., як встановлення додаткового обладнання, що значно збільшило суму матеріальної шкоди та є необґрунтованим.

Також судом стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., при цьому не враховано положення п.п.4,9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди та висновків ВП/ВС у справі №752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року, де зазначено, що розмір моральної шкоди повинен бути доведеним та підтвердженим доказами і не може призводити до безпідставного збагачення, що судом першої інстанції не було дотримано, як і не враховано при розподілі судових витрат проведення судової експертизи за клопотанням відповідача на суму 18 945,74 грн., як судові витрати відповідача КП УРЕА ДМР у справі.

На думку апелянта вищезазначене потягло за собою невірне застосування судом норм матеріального права (т.2 а.с. 201-208).

Уповноважена особи відповідача ДМР, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 24 грудня 2021 року подала відзив на апеляційну скаргу КП УРЕА ДМР, в якому зазначила, що повністю підтримую позицію апелянта та просить скасувати рішення суду від 27 вересня 2021 року в частині стягнення матеріальної шкоди 1 047 372,30 грн., моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., судових витрат в сумі 9605,00 грн., з підстав недоведеності (а.с.7-9 Том ІІІ).

ОСОБА_1 через свого адвоката Шевкову К.І. 24 січня 2022 року подав відзив на апеляційну скаргу, на виконання ст. 360 ЦПК України, в якому зазначив, що судом першої інстанції були враховані всі суми, до того ж підтверджені документально, з наданням оцінки таким доказам, враховуючи, що розрахунок страхового відшкодування, в якому зазначена вартість залишків автомобіля, наданий з порушенням встановлених ЦПК України строків, що не може бути належним доказом, при цьому судом вірно зазначено, що залишки автомобіля продано позивачем за 25 000 грн., що і взято до уваги правомірно. Також ОСОБА_1 погоджується з розміром моральної шкоди, який визначений судом зі встановленням вини працівника КП УРЕА ДМР у завданні йому шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду змінити, зменшивши вартість матеріальної шкоди з 1 047 372,30 грн. до 797 603,90 грн., в іншій частині залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2019 року за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем КрАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та який перебував у трудових відносинах з КП УРЕА ДМР, та водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_2 , водія ОСОБА_4 , який керував автомобілем марки Daewoo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , водія ОСОБА_5 , який керував автомобілем марки Mercedes, реєстраційний номер НОМЕР_4 , водія ОСОБА_6 , який керував автомобілем марки Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_5 , водія ОСОБА_7 , який керував автомобілем марки Peugeot, реєстраційний номер НОМЕР_6 , водія ОСОБА_8 , який керував автомобілем марки Ford, реєстраційний номер НОМЕР_7 , водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки Mitsubishi, реєстраційний номер НОМЕР_8 , водія ОСОБА_9 , який керував автомобілем марки Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_9 , водія ОСОБА_10 , який керував автомобілем марки Skoda, водія ОСОБА_11 , який керував автомобілем марки Ford, реєстраційний номер НОМЕР_10 , водія ОСОБА_12 , який керував автомобілем марки Skoda, реєстраційний номер НОМЕР_11 , водія ОСОБА_13 , який керував автобусом марки БАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_12 , відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача(а.с. 20, 25 - 28, 31 - 39, 102 - 104, 188 200 Том І).

25 травня 2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду, ухваленою за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (Том І а.с. 247).

Згідно із звітом від 20.04.2019 №18041901-1, складеним ПП «Центр судових експертиз та оцінки», ринкова вартість автомобіля позивача є меншою за вартість його ремонту (Том І а.с.а.с. 40 - 59).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «КрАЗ» на час події була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», яке 25 липня 2019 року здійснило виплату страхового відшкодування позивачеві в сумі 69 700,00 грн (Том І а.с. 186).

22 серпня 2019 року позивач за договором купівлі-продажу транспортного засобу №1242/2019/1629349 продав пошкоджений автомобіль за 25 000,00 грн (Том ІІ а.с. 78).

Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи від 21.04.2021 №469-21, складеним Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз (Том ІІ а.с. 100 - 126):

- розмір збитку, завданого позивачеві, становить 1 142 072,30 грн;

- вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля перевищує його ринкову вартість.

Судом першої інстанції також встановлено, що вина ОСОБА_1 , який перебував у трудових обов`язках перед КП «УРЕА» Дніпровської міської ради на момент скоєння ДТП, у заподіянні позивачеві майнової шкоди була встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили, та у розумінні закону, відповідальність за заподіяну шкоду в частині, що не покривається страховиком, має нести його роботодавець - КП «УРЕА» Дніпровської міської ради.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено предмет спору у цій справі, однак не враховано положення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка регламентує порядок відшкодування шкоди при встановленні факту фізично знищеного автомобіля, що потягло за собою невірно розраховану суму матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача КП УРЕА ДМР, як роботодавця винної особи, що встановлено судовими рішеннями, як і не вірно застосовано норму ст. 1194 ЦК України, що регулює відшкодування різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У п. 6 вищевказаної постанови зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що неправомірними діями водія КП УРЕА ДМР, пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) в процесі виконання ним трудових обов`язків, позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку зі вказаними діями працівника відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок роботодавця винної особи.

Разом з тим, відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. В даній справі - це відповідач КП УРЕА ДМР та ПрАТ «СК Арсенал Страхування», відповідно. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. В даній справі потерпілим є позивач ОСОБА_1 .

З наведеного вище судом вірно надано правову оцінку правовідносинам, які склались між сторонами, та вірно встановлено висновок, що завдання працівником відповідача позивачу шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву позивача (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок відповідача (боржника) відшкодувати завдану шкоду, як роботодавця винної особи. Та в той же час, дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий ( ОСОБА_1 ) так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні, яким є страховик (ПрАТ СК Арсенал Страхування).

При цьому, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Саме тому позивачеві було виплачено страхове відшкодування у розмірі 69 700 грн., що є недостатнім для повного відшкодування шкоди, з чим погоджуєься і колегія суддів.

Таким чином, суд першої інстанції, застосувавши норми матеріального права ст.ст.1166, 1172, 1187, 1188, ЦК України, вірно дійшов висновку про правове регулювання спірних правовідносин.

Однак, судом першої інстанції не застосовані норми, встановлені ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.1 ст. Закону України №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно зі ст. 30 Закону України №1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Судом першої інстанції встановлено факт фізичного знищення автомобіля позивача, однак не враховано вимоги спеціального закону у такому випадку, як і не надано оцінки наданому представником КП УРЕА ДМР розрахунку страхового відшкодування (а.с.169 Том ІІІ) від 03 липня 2019 року, в якому визначалась вартість залишків автомобіля, що становить 300 000 грн., які позивачем не повертались страховій компанії при отримання страхового відшкодування на суму 69 700 грн.

Також судом першої інстанції не було взято за основу розрахунку матеріальний шкоди ринкову вартість пошкодженого автомобіля у сумі 1 192 303,90 грн., натомість надано перевагу відомостям, зазначеним у висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи від 21 квітня 2021 року №469-21 складеним ДНД ІСЕ на виконання ухвали суду, який не є для висновків суду преюдиційною обставиною та встановленими фактами для обов`язкового їх застосування, як і не було надано оцінки порушення строків подання доказів суду у вигляді вищенаведеного розрахунку страхового відшкодування, щоб могло свідчити про правомірне незастосування судом даних, зазначених у цьому розрахунку страхової компанії.

Так, апеляційна скарга КП УРЕА ДМР в цій частині правомірно ґрунтується на твердженнях відповідача про фізичне знищення автомобіля позивача та відсутність економічних підстав для його відновлювального ремонту, що повинно було враховуватись експертом-товарознавцем при складанні висновку, що і було здійснено страховою компанією при розрахунку суми відшкодування, яку позивач не оскаржував та погодився з нею у повному обсязі, однак судом першої інстанції цього враховано не було, а колегія суддів приходить до висновку, що при дослідженні висновку експерта та застосуванні судом даних, визначених експертом, не було враховано фізичного знищення пошкодженого автомобіля позивача, однак це є підставою для застосування положень ст. 30 ЗУ Про ОСЦПВВНТЗ, а тому колегія суддів бере за основу зазначений розрахунок та зазначає, що ринкова вартість ТЗ на момент ДТП складала 1 192 303,90 грн., вартість залишків пошкодженого ТЗ складає 300 000 грн., а різниця між ними є 892 303,90 грн., що і є матеріальною шкодою, завданою позивачеві, враховуючи, що позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 69 7000 грн. та продав автомобіль за 25 000 грн., і остаточна сума матеріальної шкоди становить 797 603,90 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги в іншій частині оскарження рішення суду першої інстанції колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, які досліджувались судом першої інстанції, та які висновків суду не спростовують, при цьому колегія суддів відзначає, що сума 18 945,74 грн., яка є судовими витратами відповідача з оплати проведеної судом першої інстанції експертизи, не приймається до уваги з підстав незастосування даних, викладених у цьому висновку.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача КП УРЕА ДМР підлягає частковому задоволення, а рішення суду зміні в частині визначення та стягнення вартості матеріальної шкоди, зменшивши його з 1 047 372,30 грн. до 797 603,90 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Управління по ремонту та експлуатації автошляхів Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року змінити в частині визначення та стягнення вартості матеріальної шкоди, зменшивши його з 1 047 372,30 грн. до 797 603,90 грн.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров