Провадження №2/369/1895/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу № 369/11910/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно боржника, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває вищевказана цивільна справа.

Представником відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні 16.08.2022 року заявлено клопотання про залишення без розгляду документів наданих позивачем, про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами та залишення позову без розгляду, про визнання доказів недопустимими та про витребування доказів.

Клопотання про залишення без розгляду документів наданих позивачем обґрунтоване тим, що під час ознайомлення з матеріалами справи, представник відповідача дізнався про те, що 06.07.2022 року представником позивача на електронну адресу суду було надіслано клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, а саме: копії висновку експерта судово-технічної експертизи документів № 22-165 від 18.05.2022 року, копії висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року, копії висновку експерта № 22-166 від 01.07.2022 року за результатами проведення судової експертизи матеріалів документів в цивільній справі № 369/11910/21 провадження № 2/369/1895/22.

27.07.2022 року позивачем в судовому засіданні надано оригінали вищезазначених висновків.

З приводу цього представник відповідача зазначає, що надані представником позивача висновки експертиз не можуть бути прийняті до розгляду з огляду на те, що позивачем було порушено порядок та строки надання доказів, приєднаних до клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи від 06.07.2022 року, а судом питання про поновлення чи продовження строку не вирішувалось. При цьому, позивач належним чином не обґрунтував неможливість їх подання у належний строк з причин, що не залежать від нього.

На підставі наведеного, просив суд залишити без розгляду документи, надані з клопотанням представника позивача про приєднання письмових доказів до матеріалів справи від 06.07.2022 року та позивачем, а саме: копію та оригінал висновку експерта судово-технічної експертизи документів № 22-165 від 18.05.2022 року з додатками, копію та оригінал висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року з додатками, копію та оригінал висновку експерта за результатами проведення судової експертизи матеріалів документів № 22-166 від 01.07.2022 року з додатками.

Клопотання про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами та залишення позову без розгляду обґрунтоване тим, що позивач звертаючись до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вказаним позовом, в тексті позовної заяви об`єднав такі позовні вимоги: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 51 048 587,38 гривень, з яких 31 427 000,00 гривень сума основного боргу, 11 017531,28 гривень пені, 5 933 192,09 гривень інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 2 670 864,00 гривень. У рахунок погашення заборгованості у сумі 51 048 587,38 гривень звернути стягнення на належні Відповідачу земельні ділянки, шляхом визнання права власності на зазначені земельні ділянки за позивачем.

Представник відповідача у поданому клопотанні вказує, що на його думку зі змісту вказаного позову та долучених до нього документів очевидно, що друга позовна вимога є штучною. До того ж задоволення першої вимоги, виключає задоволення другої вимоги.

Тому на думку відповідача, таке пред`явлення та об`єднання позовних вимог позивачем здійснено саме з метою зміни підсудності справи. Тому вважає, що провадження у справі № 369/11910/21 відкрито з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Вказував, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначенні ЦПК.

На підставі наведеного, просив суд визнати дії позивача щодо подання завідомо безпідставного позову в частині звернення стягнення на майно боржника та штучного об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності зловживанням процесуальними правами та позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно боржника у справі № 369/11910/21 залишити без розгляду.

Клопотання про визнання доказів недопустими представник відповідача обґрунтовує тим, що після ознайомлення із копією висновку експерта судово-технічної експертизи документів № 22-165 від 18.05.2022 року, копією висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року, копією висновку експерта № 22-166 від 01.07.2022 року за результатами проведення судової експертизи матеріалів документів в цивільній справі № 369/11910/21 провадження № 2/369/1895/22, вважає, що зазначені докази одержанні з порушенням порядку, встановленого законом.

Зазначає, що зі змісту висновку експерта № 22-166 від 01.07.2022 року за результатами проведення судової експертизи матеріалів документів цивільної справи № 369/11910/21 провадження № 2/369/1895/22, останній був підготовлений судовим експертом Юрченком Євгеном Миколайовичем, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта якого недійсне у зв`язку із звільненням ( наказ № 93-к від 04.08.2008 року), тому ОСОБА_5 не мав права на проведення вказаної судової експертизи.

З урахуванням викладених вимог, представник відповідача вказував, що на його переконання висновок, зроблений спеціалістом ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа», не відповідає порядку призначення почеркознавчих судових експертиз, а тому є неналежним доказом і не може бути взятий до уваги при ухваленні рішення по справі.

На підставі вище наведеного, представник відповідача просив суд, визнати недопустимими докази, надані представником позивача з клопотанням про приєднання письмових доказів до матеріалів справи від 06.07.2022 року та позивачем, а саме: висновку експерта судово-технічної експертизи документів № 22-165 від 18.05.2022 року з додатками, висновок експерта судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року з додатками, висновок експерта за результатами проведення судової експертизи матеріалів документів № 22-166 від 01.07.2022 року.

Клопотання про витребування доказів, представник відповідача обґрунтовує тим, що відповідно до висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року, для проведення зазначеної експертизи позивачем надавалися матеріали, що були повернуті останньому разом із висновком експерта.

Представник відповідача зазначив, що у зв`язку з тим, що надані представником позивача висновки експертиз необґрунтованими та загалом недопустимими доказами і наполягає на проведенні судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документа за його клопотанням, відповідач вважає за необхідне клопотати перед судом про витребування матеріалів, які надавалися позивачем для проведення судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року.

Вказав, що відповідачем вживалися самостійні заходи щодо отримання таких матеріалів, а саме звернувся до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України із адвокатським запитом, в якому просив повідомити про статус судових експертів, а також надати копії зазначених матеріалів висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року.

Проте у відповідь на адвокатський запит було надано відповідь про відмову в отриманні запитуваної інформації та необхідність звернення з відповідним запитом до позивача.

Крім того, у відповіді Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України зазначено, що запитувана інформація про судових експертів відноситься до інформації з обмеженим доступом та фактично не надана.

На підставі вище наведеного, представник відповідача просив суд витребувати від ОСОБА_1 матеріали, що надавалися для проведення судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року та витребувати у Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України інформацію та копію підтверджуючих документів про те, чи є судовий експерт Юрченко Євген Миколайович (спеціальні знання кваліфікація судового експерта за спеціальністю «Дослідження матеріалі документів» (додаток до свідоцтва № 231, виданий ЕКК Одеського НДІСЕ України від 11.10.2007 року) діючим працівником Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України? чи є чинним в судового експерта Юрченка Євгена Миколайовича посвідчення співробітника Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України? у випадку якщо судовий експерт Юрченко Євген Миколайович не є діючим працівником Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, надати відповідь на якій правовій підставі ним було складено від імені Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України висновок експерта № 22-166 від 01.07.2022 року за результатами проведення судової експертизи матеріалів документів цивільної справи № 369/11910/21 провадження 2/369/1895/22.

Позивач в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотань заявлених представником відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотань, які були заявлені представником відповідача у судовому засіданні, просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні подані ним клопотання підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити.

Суд заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Щодо клопотання про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами та залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

У п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 4 ст. 44 ЦПК).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13ЦК).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин 2-5 ст. 13 цього Кодексу (ч. 3 ст. 16 ЦК).

Тлумачення зазначених норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами.

Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідками щодо їх застосування судом.

При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу.

Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009 року), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції, мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

При цьому, суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Оглянувши та перевіривши доводи сторони відповідача з приводу зловживання процесуальними правами позивачем, судом не встановлено обставин, які б свідчили про подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмету спору або у спорі, що має очевидно штучний характер, при цьому доводи відповідача будуть враховані судом при ухвалені рішення при дослідженні доводів обґрунтованості позовних вимог, тому суд приходить до висновку, про необхідність відмови в задоволенні клопотання представника відповідача про визнання зловживання процесуальними правами та залишення позову без розгляду.

Щодо клопотання про залишення без розгляду документів наданих позивачем та клопотання про визнання доказів недопустимими.

Згідно ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред`являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

Відтворення аудіо- і відеозапису проводиться в судовому засіданні або в іншому приміщенні, спеціально обладнаному для цього.

Представником позивача були направлені до суду докази разом з позовною заявою, та разом з клопотанням про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Всі докази направлені до закриття підготовчого засідання та призначення до розгляду справи по суті.

Посилання представника відповідача на п. 8 ст. 83 ЦПК в якому зазначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, не знайшло свого підтвердження, оскільки всі докази подані у встановлений законодавством строк.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, у мотивувальній частині рішення зазначаються докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, а тому клопотання представника відповідача про визнання доказів недопустимими не підлягає задоволенню.

Суд вважає, що докази подані позивачем відповідають вимогам ЦПК України.

За таких обставин, клопотання позивача про визнання доказів недопустимими задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу, що зобов`язання учасника справи надати відповідні докази вчинення дій, відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, є правом, а не обов`язком суду, тобто такі дії та рішення суду віднесені до дискреційних повноважень.

Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Виходячи із наведеного, допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер допустимості означає, що по всіх справах, незалежно від їх категорії, повинна дотримуватися вимога про отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів (іншими словами, дотримання процесуальної форми доказування). Порушення цих вимог приводить до неприпустимості доказів. Наприклад, не є допустимим доказом показання свідка, які надані під примусом.

Спеціальний характер допустимості - це правила, що передбачають використання чітко визначених законом доказів для встановлення певних обставин справи (позитивна допустимість) або забороняють використання певних доказів (негативна допустимість).

Процесуальні джерела, у яких містяться фактичні дані, що не відповідають нормам істинності або моральності, також не повинні визнаватися доказами.

Визнання доказу недопустимим - це не обов`язок, а право суду. Суд може, виходячи з обставин справи і ходу її розгляду, визнавати недопустимим той або інший доказ.

Відповідно до ч. 1 статті 78 ЦПК України докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, суд не бере до уваги.

Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу.

Згідно з п. 28 постанови Пленуму ВС України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій особа, яка подала заяву, повинна подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності суд сприяє особі, яка зробила заяву, у збиранні доказів.

Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє.

Подані позивачем докази прийняті судом, як такі, що подані у порядку визначеному ЦПК, тому клопотання про залишення без розгляду документів наданих позивачем задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання про призначення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документа та клопотання про витребування доказів.

03.12.2021 року представником відповідача адвокатом Отенком П.В. подано клопотання про призначення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документа.

06.07.2022 року представником позивача адвокатом Безпалюк Н.В. подано клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи № 369/11910/21 провадження № 2/369/1895/22, а саме висновку експерта судово-технічної експертизи документів № 22-165 від 18.05.2022 року, висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року, висновку експерта за результатами проведення судової експертизи матеріалів документів № 22-166 від 01.07.2022 року, які долучено до матеріалів справи.

Відповідач - ОСОБА_4 в судові засіданні призначенні 19.01.2022 року, 23.02.2022 року, 12.07.2022 року, 27.07.2022 року (явка визначена обов`язковою) та 16.08.2022 року (явка визначена обов`язковою) не з`явився.

12.07.2022 року листом Києво-Святошинського районного суду Київської області явка відповідача ОСОБА_4 у судове засідання призначене на 27.07.2022 року о 09 годині 00 хвилин була визначена обов`язковою.

27.07.2022 року відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явився.

27.07.2022 року листом Києво-Святошинського районного суду Київської області явка відповідача ОСОБА_4 у судове засідання призначене на 16.08.2022 року була визначена обов`язковою.

16.08.2022 року відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з`явився.

Учасниками ж справи, згідно ст. ст. 42, 48 ЦПК України у позовному провадженні є позивач, відповідач і треті особи.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Порядок призначення та проведення судових експертиз врегульований Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом від 08.10.1998 року.

Згідно науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Для проведення досліджень орган, який призначив експертизу, повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження в справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після відкриття провадження у справі, але не в зв`язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням даної експертизи (пункт 1.3 Інструкції).

Крім того, на підставі п. 1.8 Інструкції, вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5 - 8 аркушів.

Сторона відповідача до суду не надала для проведення експертизи вільних зразків почерку, можливість відібрання зразків підпису у відповідача ОСОБА_4 у зв`язку з його неявкою в судові засідання відсутня, тому суд позбавлений можливості відібрати експериментальні зразки почерку.

Враховуючи, що для проведення почеркознавчої експертизи відповідачу необхідно було надати суду щонайменше 15 документів з вільними зразками підпису та експериментальними зразками почерку, однак в судове засідання відповідач не з`являється для відібрання експериментальних зразків почерку, що унеможливлює призначення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документа.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Судом встановлено, що представником позивача до суду було надано копії висновку експерта судово-технічної експертизи документів № 22-165 від 18.05.2022 року, копії висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 22-164 від 19.05.2022 року, копії висновку експерта № 22-166 від 01.07.2022 року за результатами проведення судової експертизи матеріалів документів в цивільній справі № 369/11910/21 провадження № 2/369/1895/22, які прийняті судом.

З врахуванням наведених обставин справи, суд критично оцінює клопотання представника відповідача про витребування доказів, оскільки ним не доведено належність витребуваних доказів щодо предмета доказування та частково вказані докази фактично є в матеріалах справи.

Суд зауважує, що попри заявлене відповідачем клопотання про призначення експертизи, його процесуальна поведінка вказує, що він не зацікавлений у проведенні експертизи.

Обставини, які наведені в обґрунтування заявленого клопотання, не є підставами для призначення повторної експертизи. Дані обставини є предметом перевірки і правової оцінки судом в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення.

Окрім того, при вирішенні вказаного питання слід враховувати, що розумність строків розгляду справи згідно зі статтею 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

З урахуванням викладеного не підлягає до задоволення і клопотання про витребування доказів, оскільки таке є похідним від клопотання про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи, в задоволенні якого було відмовлено.

Щодо закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті.

Відповідно до ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, уточнення позовних вимог та складу учасників судового процесу, з`ясування заперечень проти позовних вимог, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, вирішення відводів, визначення порядку розгляду справи, вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

У підготовчому судовому засіданні додаткових клопотань про витребування доказів, в порядку встановленому чинним ЦПК України, заявлено не було, сторони не подали суду відповідні заяви, представник позивача заперечував щодо призначення справи до судового розгляду на підставі наявних у справі доказів, представник відповідача 1 не заперечував щодо призначення справи до розгляду по суті.

В порядку підготовчого провадження судом були вивчені матеріали справи, з`ясовані всі фактичні обставини справи, які підлягають з`ясуванню під час судового розгляду, з`ясовано обсяг доказів, якими сторони будуть доводити обґрунтованість заявлених вимог та поданих заперечень та порядок їх дослідження.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

При цьому суду бере до уваги положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

При цьому, за відсутності на те достатніх підстав, порушує розумні строки тривалості судового провадження, що в свою чергу є порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права сторони на ефективний засіб юридичного захисту своїх прав в національному органі.

З врахуванням предмету даної цивільної справи суд вважає, що зібрані докази є достатніми, які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а дослідження письмових доказів, які мають значення для розгляду даної справи та прийняття обґрунтованого рішення у справі, не потребує спеціальних знань.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає підготовче провадження у справі закінченим, а тому приходить до висновку про необхідність призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.

Справа підлягає розгляду суддею одноособово.

Керуючись ст. ст. 44, 83, 84, 103, 126, 188, 189, 197, 198, 200 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами та залишення позову без розгляду відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду документів, наданих позивачем відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача про визнання доказів недопустимими відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документа відмовити.

Закрити підготовче провадження у справі № 369/11910/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно боржника.

Призначити справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12 вересня 2022 року на 14 год. 00 хв., встановивши загальний порядок дослідження доказів.

Справу розглядати суддею одноособово.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17.08.2022 року.

Суддя А.В. Янченко