Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/403/22
Справа № 279/6583/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2022 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Волкович Н.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Рупс В.О., відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в загальному позовному провадженні цивільну справу №279/6583/21 за позовом Коростенської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Коростенської міської ради, відділ державної реєстрації про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності, зазначивши, що у 2011 році ОСОБА_4 (покійний чоловік ОСОБА_3 ) звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на об`єкт нерухомості - будівлю магазину, розташованого по АДРЕСА_1 . Рішенням від 08 грудня 2011 році позовну заяву ОСОБА_4 було задоволено. Апеляційний суд Житомирської області 04 грудня 2017 року скасував рішення від 08 грудня 2011 року, яким було визнано право власності на об`єкт нерухомості - будівлю магазину розташованого по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (справа №2-1855/2011). Під час розгляду справи №2-1855/2011 ОСОБА_4 помер і Апеляційним судом Житомирської області Медину Василя Павловича у зв`язку зі смертю було замінено на ОСОБА_3 . Верховний суд постановою від 18.02.2020 року відмовив ОСОБА_3 у задоволенні її касаційної скарги, залишивши рішення Апеляційного суду Житомирської області від 04.12.2017 року в силі.

ОСОБА_3 , знаючи, що рішення Коростенського міськрайонного суду скасоване, продала нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 згідно договору купівлі - продажу №3464 від 30.07.2021р.

Позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 26.09.2017 р. зареєстроване в реєстрі за №2048, НТМ 125286; визнати недійсним договір купівлі-продажу серія та номер 3464, виданий 30.07.2021р.; скасувати запис 43261551 про державну реєстрацію права власності та закрити розділ у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відкритий на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 .

Свою вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 26 вересня 2017 року НМТ 125286 обґрунтував положеннями ст.1216, 1268, 1296, 1301 ЦК України. Підставою визнання недійсним виданого свідоцтва про право на спадщину зазначає отримання його особою, яка не мала права на спадкування, оскільки рішення суду на підставі якого спадкодавець отримав у власність нерухоме майно скасовано.

Вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу №3464 від 30.07.2021 обґрунтовує положеннями ст.656, 203, 215, 216, 236, 330,388 Цивільного кодексу України, зазначає, що ОСОБА_3 отримала майно у спадщину від померлого чоловіка ОСОБА_4 на підставі рішення суду, яке скасовано, тому підстави на розпорядження власністю у ОСОБА_3 відсутні. Дане нежитлове приміщення знову набув статусу самочинного будівництва, земельна ділянка під спірним приміщенням знаходиться у комунальній власності і належить Коростенській міській раді, але Відповідач-2 на підставі оскарженого договору купівлі-продажу вимагає від Коростенської міської ради надання йому земельної ділянки в оренду, що може потягнути за собою наслідки: Відповідач-2 почне будівництво, передасть права іншим особам, що порушить в майбутньому право Коростенської міської ради розпоряджатися земельною ділянкою, на якій розташовано магазин.

Вимога про скасування запису 43261551 про державну реєстрацію права власності та закриття розділу у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відкритого на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 , обґрунтована як похідна від двох попередніх.

Позивач клопотав про поновлення строку позовної давності, вважаючи його строком звернення до суду, не зазначаючи причин пропуску відповідного строку, а посилаючись лише на те, що останнє рішення прийнято 18.02.2020 року.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Представником позивача позовні вимоги підтримані, зазначено про те, що підстава для позову виникла в 2021 році, оскільки до цього відбувались судові розгляди.

Відповідачем ОСОБА_3 позовні вимоги не визнані, зроблено заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що у квітні 2011 року ОСОБА_5 чоловік Відповідача-1, звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на обєкт нерухомості будівлю магазину площею 50 квадратних метрів, розташовану на орендованій земельній ділянці кадастровий номер :01:13:0003 по АДРЕСА_1 . Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2011 року позов задоволено.27.02.2016 року приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Івчук С.С. проводить державну реєстрацію права власності на ОСОБА_6 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 07.Через п`ять років позивач звернувся до апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження, яке було задоволено судом.04.12.2017 року апеляційним судом рішення Коростенського міськрайонного суду від 08.12.2011 року було скасовано та відмовлено у позові про визнання права власності на будівлю за безпідставністю. Рішення апеляційного суду набуло чинності з моменту проголошення.Свідоцтво про право на спадщину за законом на магазинвідповідач отримала до рішення апеляційної інстанції.Це доводить, що позивач знав про перехід права власності щодо нерухомого майна до відповідача-1 до прийняття рішення апеляційним судом, що було законним. Магазин, згідно рішення суду першої інстанції, яке вступило у законну силу у 2011 році, належав спадкодавцю на момент відкриття спадкової справи. Але, позивач, протягом більше 4 років з моменту оголошення рішення апеляційного суду не звертався до суду з вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 26.09.2017 р. №2048 на об`єкт нерухомого майна будівля магазину, чим пропустив загальний строк позовної давності.Також, у позивача з 04.12.2017 року (дня оголошення рішення апеляційним судом) до дня оформлення, договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3464 від 30.07.2021 року було 3 роки 7 місяців 26 днів для того, щоб примусово виконати рішення суду та скасувати державну реєстрацію спірного нерухомого майна.Цього позивачем зроблено не було.Для укладення договору купівлі-продажу з відповідачем-2 у відповідача-1 були всі повноваження власника, а відповідач-2 є добросовісним набувачем.

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила про те, що ОСОБА_3 набула право власності в установленому законом порядку та розпорядилась ним, оскідьки її право не було скасовано. Позивач мав можливість звернутись з позовом вчасо, оскільки був обізнаним про право відповідача ОСОБА_3 , яка приймала участь в судовому розгляді.

Відповідачем ОСОБА_2 позовні вимоги не визнано, зроблено заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що він, як добросовісний набувач, 30.07.2021 року за договором купівлі-продажу №3464, засвідченим приватним нотаріусом Івчуком С.С. та зареєстрованим у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, придбав будівлю магазину загальною площею 50 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 .

Будь-яких заборон або обмежень або відомостей про судові справи щодо вказаної нерухомості в державних реєстрах на нерухоме майно не було.Через п`ять років з моменту законної дії рішення суду першої інстанціїпозивач звернувся до апеляційної інстанції з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження, 04.12.2017 року апеляційним судом у справі №2-1855/2011 рішення Коростенського міськрайонного суду від 08.12.2011 року було скасоване та відмовлено у позові про визнання права власності на будівлю за безпідставністю. ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на магазин26.09.2017 р., позивач знав про перехід права власності щодо нерухомого майна до прийняття рішення апеляційним судом. Позивачпротягом більше 4 роківз моменту оголошення рішення апеляційного суду не звертався до суду з вимогою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 26.09.2017 р. №2048, чим пропустив загальний строк позовної давності, та допустив можливість подальшого його відчуження без обмежень у законний спосіб.Вважає себе добросовісним набувачем, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна № 3464 від 30.07.2021 року вважав, що права власності на магазин у відповідача-1 безспірні та законні, у продавця були в наявності документи, що підтверджували його право власності на нерухоме майно, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відповідні реєстраційні відомості щодо нерухомого майна та його власника, нерухоме майно набув оплатно, відповідач №1 продала нерухоме майно (магазин) з власної волі.

Відповідач зазначив про те, що своє право набув в законний спосіб, підстави для позбавлення його такого права відсутні.

Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне :

Між сторонами виник спір про визнання недійсними таких правовстановлюючих документів, як свідоцтво про права на спадщину та договір купівля-продажу.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Заявляючи таку вимогу, позивач має довести, що видача відповідачеві свідоцтва про право на спадщину безпосередньо порушує його права чи інтереси.

Договір купівлі-продажу є правочином, тому при його укладенні мають дотримуватись положення ст.203 ЦК України, підстави недійсності правочину визначені ст.215 ЦК України. Такими є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, звертаючись з відповідним позовом, позивач має довести, що наявне в нього право порушується, не визнається або оспорюється відповідачем та при цьому обрати належний та ефективний спосіб захисту цивільного права та інтересу, визначений як такий ст.16 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач 09.12.2021 року звернувся з позовом про визнання недійсними встановлюючих право відповідачів документів на об`єкт нерухомого майна будівлю магазину загальною площею 50,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (далі: будівля магазину), а саме: свідоцтва про право на спадщину за законом НМТ 125286 від 26.09.2017 року, договору купівлі-продажу №3463 від 30.07.2021, скасування запису про державну реєстрацію права власності та закриття розділу у державному реєстрі на вказаний об`єкт нерухомого майна, з тих обставин, що рішення суду, відповідно до якого перший власник набув право власності на вищевказаний об`єкт, було скасовано.

При цьому, позивач не заявляє ні про своє право на такий об`єкт, ні про створення йому будь-яких перешкод чи порушення його прав існуванням прав відповідачів.

Право власності на будівлю магазину загальною площею 50,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , було набуто спадкодавцем відповідача ОСОБА_3 (відповідач-1) ОСОБА_4 відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.12.2011 року в справі №2-1855/11 року за позовом ОСОБА_4 до Коростенської міської ради про визнання права власності на будівлю магазину в порядку ст.376 ч.3 ЦК України. Позивач був обізнаний про вказаний судовий розгляд, подавав заяву про його проведення в його відсутність позовні вимоги не визнав. Вказане судове рішення у визначені законом строки оскаржено не було, набрало законної сили.

За результатами неодноразового розгляду поданої позивачем апеляційної скарги Апеляційним судом Житомирської області 04.12.2017 року було ухвалено рішення, яким рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.12.2011 року скасовано, в задоволенні позовних вимог правонаступника позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 відмовлено. Рішення, яке набрало законної сили з моменту його проголошення, мотивовано тим, що земельна ділянка, на якій самочинно збудований магазин, є ділянкою комунальної власності, а тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

ОСОБА_3 у лютому 2018 року звернулась з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 04.12.2017 року, в задоволенні якої постановою Верховного Суду від 18.02.2020 року було відмовлено.

Право власності на будівлю магазину відповідач ОСОБА_3 набула в порядку спадкування після смерті першого власника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та оформила його 26.09.2017 року, отримавши Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, посвідчене приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Левківською Г.С., яке зареєстровано в реєстрі за №2049, та зареєструвала своє право 26.09.2017 року (номер запису про право власності 22529318), яке припинено 30.07.2021 року.

Вказані факти мали місце до скасування судового рішення, на підставі якого першим власником було набуто право власності, про них достовірно було відомо позивачеві, оскільки відповідач-1 приймала участь в судовому розгляді справи в апеляційній інстанції як правонаступник первісного позивача. При цьому, жодних перешкод для позивача в зверненні з позовною вимогою про скасування (припинення) права відповідача-1 не існувало. Оскарження відповідачем-1 в касаційній інстанції рішення суду апеляційної інстанції щодо скасування права її спадкодавця та спадкове майно не перешкоджало такому зверненню, оскільки в тій справі вирішувалось питання лише щодо прав правопопередника, а не безпосередньо відповідача-1. Не вживалось позивачем протягом всього часу з моменту, коли він дізнався про право на будівлю магазину відповідача-1, жодних заходів щодо обмеження її права на подальше розпорядження набутим майном.

Право відповідача ОСОБА_2 (відповідач-2) виникло через тривалий час після скасування рішення, за яким відповідне право набув перший власник, однак при наявності неоспореного права відповідача-1.

Договір купівлі-продажу будови магазину відповідачами було укладено 30.07.2021 року, посвідчено приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Івчуком С.С., право власності відповідача-2 зареєстровано 30.07.2021 року, номер запису про право власності 43261551.

Під час судового розгляду позивач своїм рішенням №891 від 04.08.2022 року передав в оренду відповідачеві-2 земельну ділянку кадастровий номер :01:041:0064 для обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що позивач фактично визнає право відповідача-2.

Враховуючи той факт, що право власності відповідача-1 на об`єкт магазину укладенням договору купівлі-продажу від 30.07.2021 року було фактично припинено, правовстановлюючий документ, який посвідчував таке право - Свідоцтво про право власності на спадщину за законом, втратив свою силу як правовстановлюючий документ, тому визнання його недійсним не тягне за собою жодних правових наслідків, не враховуючи той факт, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вимогою, який не зупинявся та не переривався, і підстави для його поновлення відсутні.

Позиваючись до відповідача-2 та заявляючи вимогу про визнання недійсним договору, за яким відповідач-2 набув право власності на будівлю магазину, однак не заявляючи при цьому про своє право або про порушення, невизнання чи оспорювання свого права, позивач не обґрунтував правомірність свого звернення, отже обраний ним спосіб захисту є неналежним.

Вимога щодо скасування запису про державну реєстрацію є похідною, тому її вирішення залежить від задоволення первісної.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено правовий висновок про те, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.

По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції (була чинна на момент подання позову).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, з 16 січня 2020 року законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.08.2022 в справі № 450/441/19 провадження № 61-691св22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20) звернула увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом відповідача-1 та необґрунтованість вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта магазину відповідачем-2, похідний характер вимоги про скасування державної реєстрації та неналежність такого способу захисту, тому відмовляє в їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст.15,16,203,215,1301 ЦК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 1 липня 2004 року зі змінами ,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Коростенської міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Коростенської міської ради, відділ державної реєстрації про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу, скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня складання повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони та учасники:

Позивач Коростенська міська рада, місце знаходження: м.Коростень, вул.Грушевського,22, .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа виконавчий комітет Коростенської міської ради, відділ державної реєстрації, місце знаходження: м.Коростень, вул.Грушевського,22, .

Повне рішення виготовлено 29.08.2022 року

Суддя Волкова Н.Я.