Справа № 463/155/20 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/871/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

позивачки ОСОБА_1

та її представника адвоката Когут Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 16 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в кінцевій редакції позовних вимог якого просила суд припинити право згаданої відповідачки на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира»), сплативши останній з депозитного рахунку суду внесені позивачкою 281 023 грн. вартості цієї частки, та визнати за позивачкою право власності на цю частку спірної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що спірна квартира (яка складається з трьох кімнат житловою площею 49,9 кв.м та кухні, загальною площею 73,6 кв.м.) належить сторонам на праві спільної часткової власності: 3/4 частки квартири позивачці, а 1/4 - відповідачці.

Стверджувалося, що спільне користування квартирою сторонами є неможливим у зв`язку з давніми неприязними стосунками між ними, підтвердженням чого є цілий ряд судових спорів між сторонами.

Також стверджувалося, що відповідачка не має потреби у користуванні спірною квартирою, оскільки є одинокою, власної сім`ї не має та володіє на праві власності дво- та трикімнатною квартирами у місті Львові, а відтак в повній мірі забезпечена житлом.

В той же час спірна квартира є місцем постійного поживання позивачки з 1986 року.

Оскільки розподіл спірної квартири відповідно до часток її співвласників є технічно неможливим, що підтверджується відповідним висновком експерта, частка відповідачки в порівнянні з часткою позивачки у квартирі є незначною, припинення права власності відповідачки на її частку не завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона належним чином забезпечена житлом, а також беручи до уваги те, що відповідач не проводить належних виплат за свою частку у майні, позивач самостійно оплачує комунальні послуги за квартиру, а тому просила на підставі ст.365 ЦК України припинити право власності відповідачки на належну їй на праві власності частку у спірній квартирі з виплатою їй грошової компенсації вартості такої за рахунок коштів, внесених позивачкою на депозитний рахунок (том 1, а.с. 1-4, 207-208).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку спірної квартири, стягнувши в її користь компенсацію вартості частки цієї квартири в сумі 281 023 грн., що внесені ОСОБА_1 на рахунок ТУ ДСА у Львівській області №0757, згідно з квитанцією №4 від 28.12.2019 та на рахунок ТУ ДСА у Львівській області № UA0000757, згідно з квитанціями № 11 від 21.02.2020 року та № 15 від 20.08.2021 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку спірної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 721 грн. судових витрат (том 2, а.с. 12-14).

Дане рішення оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає помилковими висновки суду про те, що припинення права власності на частку відповідачки у спірній квартирі не призведе до завдання їй істотної шкоди.

Вартість частки відповідачки у спірній квартирі, визначену у Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи № 149 від 29.07.2021 року, вважає «значно заниженою» (том 2, а.с. 18-25).

Апеляційний розгляд справи було призначено на 25 липня 2022 року, однак за заявою представника апелянта (том 2, а.с. 98-99) апеляційний розгляд справи було відкладено на 29 серпня 2022 року.

26 та 29 серпня 2022 року до суду повторно поступили заяви апелянта та її представника про відкладення апеляційного розгляду справи.

Позивачка та її представник категорично заперечили проти повторного відкладення апеляційного розгляду справи, вважаючи заявлені стороною апелянта клопотання про це умисним затягуванням розгляду справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з предмету спору та (зокрема) зі змісту доводів апеляційної скарги, питання, які підлягають з`ясуванню в ході апеляційного розгляду даної справи, не потребують особистих пояснень апелянта чи її представника, оскільки повинні обґрунтовуватися письмовими доказами, які на час апеляційного розгляду вже мали б бути наявними у матеріалах справи.

У відповідачки/апелянта була можливість для наведення суду наявних у неї доводів по суті спору у поданих до суду Відзиві на позовну заяву (том 1, а.с. 98-111), Запереченнях на висновок експерта (а.с. 212-219) та самій апеляційній скарзі на рішення суду.

З урахуванням вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності апелянта та її представника на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма її учасниками (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що:

-відповідачка (апелянт) ОСОБА_2 у спірній квартирі ніколи не проживала, оскільки їй на праві власності належить 2 (дві) квартири у місті Львові (в одній з яких вона проживає та є зареєстрованою), і право власності на 1/4 частку у спірній квартирі вона набула в результаті її спадкування після смерті свого батька (том 1, а.с. 38), однак цю частку виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна чи у окрему частку нерухомого майна технічно неможливо (том 1, а.с. 197);

-відповідачка ОСОБА_2 є донькою спадкодавця (колишнього співвласника спірної квартири) від першого шлюбу, а позивачка його другою дружиною.

За вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що спільне володіння і користування спірною квартирою її співвласниками (сторонами по справі) є неможливим і припинення права власності відповідачки на 1/4 частку цієї квартир не завдасть останній істотної шкоди, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про помилковість згаданих висновків суду.

Позов було подано до суду 09.01.2020 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою було подано до суду Звіт про незалежну оцінку об`єкта, згідно якого ринкова вартість спірної квартири станом на 17.09.2019 року складає (без ПДВ) 1 088 400 грн. (том 1, а.с. 42-85).

Вважаючи вищезгадану вартість спірної квартири заниженою, відповідачка подала до суду Клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої просила Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (том 1, а.с. 172-173).

Незважаючи на заперечення позивачки, суд ухвалою від 17 грудня 2020 року вищезгадане клопотання відповідачки задовольнив і по справі було призначено судову будівельно-економічну експертизу, проведення якої було доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (том 1, а.с. 177).

Згідно Висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.07.2021 року № 149, ринкова вартість спірної квартири станом на дату проведення експертизи становить 1 124 092 грн. Відповідно, ринкова вартість 1/4 спірної квартири становить 281 023 грн. (том 1, а.с. 190-198).

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду свої Заперечення на вищезгаданий висновок експерта № 149 від 29.07.2021 року, у яких міститься твердження «про помилки у розрахунку ринкової вартості квартири по АДРЕСА_2 », однак ці Заперечення не містять клопотання про проведення повторної експертизи (том 1, а.с. 221-223).

На клопотання сторони відповідачки експерт ОСОБА_3 (автор вищезгаданого Висновку експерта Львівського НДІ судових експертиз від 29.07.2021 року № 149) з приведенням її до присяги експерта (том 2, а.с. 6) була допитаною в судовому засіданні 16.02.2022 року (том 2, а.с. 8-10).

Таким чином, Висновок експерта Львівського НДІ судових експертиз від 29.07.2021 року № 149 станом на день ухвалення судом оскаржуваного рішення належними та допустимими доказами спростовано не було.

За відсутності правових підстав для відмови у позові та відсутності інших доказів стосовно ринкової ціни спірної квартири, суд при ухваленні рішення по справі вправі був використати Висновок експерта Львівського НДІ судових експертиз від 29.07.2021 року № 149, як належний та допустимий доказ.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно того, що вартість частки відповідачки у спірній квартирі є «значно заниженою», також до уваги прийматися не можуть.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 16 лютого 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 05 вересня 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.