печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання Музика В.П.,

справа N 757/23748/21-ц

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач 1 - ОСОБА_2 ,

відповідач 2 - ОСОБА_3 ,

відповідач 3 - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ», про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав та нерухоме майно, припинення права власності на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру,-

представник відповідачів адвокат Головченко І. О.

В С Т А Н О В И В :

В травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ», про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав та нерухоме майно, припинення права власності на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру.

Також, в квітні 2021 року позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.

20 квітня 2021 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва по справі 757/19769/21-ц, заяву про забезпечення позову до падання позовної заяви було задоволено, на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.09.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 455, відповідно до якого ОСОБА_2 передав у власність позивачу грошові кошти в сумі 247 000, 00 доларів США, які позивач зобов`язалася повернути ОСОБА_2 готівкою в гривнях за курсом НБУ на день повернення, в строк до 14 березня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики 14.09.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 456. У подальшому предмет іпотеки було відчужено на користь ОСОБА_3 шляхом укладення Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 67, відповідно до якого ОСОБА_3 купила та набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що відчуження майна відбулось незаконно, з порушенням прав позивача, як власника житла. Зокрема, право власності було набуто відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», з порушенням порядку здійснення звернення стягнення на майно.

Крім того, як на підставу недійсності договору позивач в позовній заяві зазначає, що вона не допускала жодних порушень ані договору позики, ані договору іпотеки, що прострочення з боку позивача виконання зобов`язань за договором позики виникло не з вини позивача, а з вини відповідача 1, оскільки останній відмовився від прийняття боргу.

Позивач вважає ціну, за якою відбувалося відчуження квартири, нижче ринкової, зазначає, що не отримувала повідомлень щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою суду від 21 травня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2021 року, 02.08.2021 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків, яку передано судді 13.09.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи за правилами позовного (загального) провадження, призначено підготовче судове засідання та задоволено клопотання про витребування доказів: витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. належним чином завірені копії всіх документів з яких сформована нотаріальна справа щодо договору купівлі-продажу посвідченого 26.03.2021 року приватним нотаріусом, про що зроблений запис в реєстрі № 67, у тому числі сформованим нотаріусом під час посвідчення вказаного правочину витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. належним чином засвідчені копії всіх документів з яких сформована реєстраційна справа з реєстрації права власності.

11.11.2021 року представник ОСОБА_2 , адвокат Головченко І. О., подала відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечує з огляду на те, що відчуження квартири відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, сторони мали необхідний обсяг прав для відчуження майна. Позивачем було порушено зобов`язання за договором позики та договором іпотеки, до того ж сама позивач в своєму позові підтверджує факт наявності прострочення. Відповідач зазначає, що відчуження відбувалося за ринковими цінами, за оцінкою, яка співпадала з оцінкою експерта на момент укладення договору іпотеки, стверджує, що позивач не заперечувала проти неї при укладенні договору іпотеки, вартість підтверджується суб`єктом оціночної діяльності.

Продаж квартири здійснено з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», позивачу два рази надсилалось повідомлення про звернення стягнення та отримані нею особисто.

Крім того, між позивачем та відповідачем відбувалися робочі зустрічі з метою врегулювання питання щодо погашення заборгованості. Відповідач надав позивачу можливість здійснити відчуження квартири покупцю, якого знайде позивач, та за рахунок отриманих коштів погасити позику. Однак, за три дні до ймовірного укладення договору купівлі продажу, позивач перестала виходити на зв`язок, на дзвінки відповідачів не відповідала, можливість укладення договору купівлі-продажу з її покупцями та, відповідно, факт наявності наміру, не підтвердила.

Натомість, після того, як угода не відбулася з вини позивача, остання надсилала листи та повідомлення про не доброчесну поведінку відповідачів до ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ» та приватного нотаріуса Тверської І. В., на будь-який зворотній контакт не виходила.

Відповідачі 2 та 3 своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористалися, третя особа пояснень до суду також не надала.

Позивач своїм правом надати відповідь на відзив відповідача 1 не скористалась.

Матеріали нотаріальної справи від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. надійшли до суду 29.12.2021 року та були долучені до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Костинчук П.М. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, неодноразово направляли до суду клопотання про відкладення судових засідань, зокрема, призначених на 14.06.2022 року, 14.07.2022 року, посилаючись на загрозу їхньому життю через вторгнення РФ в Україну, ведення бойових дій на території України та запровадження 24.02.2022 року Верховною Радою України воєнного стану, одночасно вказуючи на відсутність технічної можливості взяти участь в засіданнях в режимі відеоконференціі.

В судове засідання відповідач 3 - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В. та представник третьої особи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬТА КАПІТАЛ» не з`явились, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

В судовому засіданні представник відповідача 1 - Щербаня Р.Є. та відповідача 2 - ОСОБА_3 - адвокат Головченко І. О. проти клопотання представника позивача щодо перенесення слухання справи категорично заперечувала, наголошувала на зловживанні позивачем та її представником своїми правами.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника суд, виходить із наступного.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання, Позивач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»).

Так, судом вжито усіх необхідних заходів для надання позивачу та її представнику достатніх можливостей для викладення своєї позиції у судових засіданнях з метою дотримання принципу змагальності процесу та забезпечення права на публічне слухання справи у розумні строки, враховуючи процесуальні права інших учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року.

На підставі вищезазначено та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 233 ЦПК України, суд, з огляду на достатність в матеріалах справи документів для прийняття рішення, вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та її представника на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 адвокат Головченко І. О. просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав, вказаних у письмовому відзиві, та поясненнях, наданих нею в судовому засіданні. Вважає, що всі підстави недійсності договору, що викладені в позовній заяві представником позивача, не є підставами визнання недійсності спірного правочину.

Вважає твердження позивача у позовній заві про перебування/відсутність відповідача ОСОБА_2 за межами країни, неможливістю з ним зв`язатися та ігноруванням останнім процесу реалізації предмета іпотеки є неправдивими, оскільки саме відповідачем ОСОБА_2 , неодноразово ініціювалися зустрічі, здійснювалися телефонні розмови, узгоджувалися усі процедурні питання щодо виконання позивачем зобов`язань за укладеними договорами.

Вважає, що безпідставним є твердження позивача, що вона не отримувала від відповідача ОСОБА_2 жодних листів чи будь-яких повідомлень щодо порушення Договору позики чи Договорів іпотеки, внаслідок чого, відповідач ОСОБА_2 начебто не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, оскільки відповідно до п.5.3.2. Договору іпотеки другої черги Іпотекодавець зобов`язаний вживати за власні кошти усіх заходів, необхідних для забезпечення належного збереження Предмету іпотеки, включаючи вжиття всіх заходів для захисту Предмета іпотеки від посягань з боку третіх осіб. Натомість, позивачем було приховано факт наявності виконавчого листа по справі №756/9629/17 на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва, який було видано ще у липні 2020 року, ОСОБА_1 знала цю інформацію бо виступала по справі відповідачем, але з невідомих причин, навмисно приховала цей факт від відповідачів під час укладання угоди від 14.09.2020 року. Крім того, сама позивач у своїй позовній заяві визнає факт наявності прострочення виконання зобов`язання.

Вважає безпідставними висновок позивача, що відчуження Предмета іпотеки здійснено за зниженою ціною, оскільки відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. На виконання вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку» Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ПП «Експертна оцінка плюс» (сертифікат Суб`єкта оціночної діяльності №654/20 від 29.07.2020 року, виданий ФДМ України) задля складання звіту про оцінку майна та визначення ринкової вартості Предмета іпотеки. Крім того, станом на 14.09.2020 року, тобто при укладанні Договорів іпотеки першої та другої черги ОСОБА_1 була згодна з визначеною ринковою/заставною вартістю Предмета іпотеки, яка була визначена згідно Звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «СТОЛИЦЯ-ГРУП» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності виданий ФДМУ №379/19 від 13 травня 2019 року).

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачів, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оскаржуваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину, підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Судом встановлено, що 14 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за номером 455, відповідно до якого відповідач 1 передав у власність позивачу грошові кошти в сумі 247 000, 00 (двісті сорок сім тисяч доларів США 00 центів) доларів США, які позивач зобов`язався повернути відповідачу 1 готівкою в гривнях за курсом НБУ на день повернення, в строк до 14 березня 2021 року (т.1, а.с.23-24).

Оскільки між ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 вже було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за №453 (Договір іпотеки першої черги), предметом якої є спірна квартира (т.1, а.с.33-40), ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ» надало свою згоду на укладення договору іпотеки другої черги (т.1, а.с.26).

Так, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики 14.09.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за №456 (Договір іпотеки другої черги). Предметом іпотеки за даним договором є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.25-32).

Предмет іпотеки належав Позивачу на підставі Свідоцтва про право власності від 29 грудня 2010 року, виданого Головним Управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 1716-С/КІ від 20 грудня 2010 року. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 (т.1, а.с.14-17).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Саме належне виконання зобов`язання означає досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобов`язання. Належне виконання тягне за собою припинення зобов`язання (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1052 Цивільного кодексу України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що позивач не порушувала зобов`язань ані за договором позики, ані за договором іпотеки, адже дані твердження було спростовано доказами під час розгляду справи.

Відповідно до п.5.3.2. Договору іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний вживати за власні кошти усіх заходів, необхідних для забезпечення належного збереження Предмету іпотеки, включаючи вжиття всіх заходів для захисту Предмета іпотеки від посягань з боку третіх осіб.

Судом було встановлено, що оскільки ОСОБА_2 стало відомо про факт порушення ОСОБА_1 умов договору позики та договору іпотеки, а саме про наявність в провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дутки І.В. зведеного виконавчого провадження №63036060, відкритого з примусового виконання виконавчих листів Оболонського районного суду міста Києва від 09.07.2020 року №756/9629/17, Боржником за яким є ОСОБА_1 та про який позивач не повідомила під час укладення договорів позики та іпотеки, 17.12.2020 року ОСОБА_1 було повідомлено про вимогу щодо дострокового повернення суми позики за Договором позики. Станом на дату прийняття рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, вимогу Позивачем виконано не було.

Відповідно до п.п. 6.1.5. ч.6.1. ст. 6 Договору іпотеки, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, незалежно від настання строку Основного зобов`язання у випадку коли, іншою особою розпочато процедуру звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.1.1. ч. 5.1. ст. 5 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право у випадках та в порядку, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету іпотеки.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Також, відповідно до п. 6.2. Договору іпотеки, Іпотекодержатель, у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки, на власний розсуд звертає стягнення на Предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса; у позасудовому порядку продає від свого імені Предмет іпотеки; приймає Предмет іпотеки у свою власність на підставі Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до п. 6.8.1. ч. 6.8. ст. 6 Договору, у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на Предмет іпотеки згідно п. 6.1. цього Договору, Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом продажу Предмету іпотеки без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження Іпотекодавця, на підставі цього Договору, від свого імені будь-якій особі-покупцеві та укладення з нею відповідного договору купівлі-продажу.

Іпотекодержатель має право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених Законом України «Про іпотеку».

26 березня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за згодою іпотекодержателя першої черги ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ», було укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрований в реєстрі за №67, відповідно до якого ОСОБА_3 купила та набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вартість оцінки визначено на підставі звіту про оцінку ринкової вартості суб`єкта оціночної діяльності ПП «Експертна оцінка плюс» (сертифікат Суб`єкта оціночної діяльності №654/20 від 29.07.2020 року, виданий ФДМ України).

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що позивач не отримувала жодних повідомлень від відповідача ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки дане твердження спростовується доказами під час розгляду справи.

Судом було вивчено надані приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу Тверською І. В. належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи з відчуження спірної квартири.

Відповідно до матеріалів справи, на виконання вимог та у порядку, передбаченому ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку» 08.01.2021 року, ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) надіслано повідомлення, відповідно до якого, відповідач повідомив позивача про свій намір у період з 08 по 20 лютого 2021 року укласти договір купівлі - продажу предмета іпотеки з третьою особою, це підтверджується відповідною накладною АТ «Укрпошта» та описом вкладення до листа трек номер №260, яке було отримано особисто 12.01.2021 року.

Додатково, 26.01.2021 року ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) було повторно надіслано повідомлення в порядку вимог ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується відповідною накладною АТ «Укрпошта» та описом вкладення до листа трек-номер 491, яке було отримано особисто 30.01.2021 року.

Факт відсутності заборони відчуження нерухомого майна, арешту та податкової застави, окрім договору іпотеки від 14.09.2020 р. № 453, підтверджується відповідними витягами та інформаційними довідками. ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ» надало свою письмову згоду на посвідчення Договору купівлі-продажу.

Відомості про власника вищевказаної квартири внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Суд відхиляє таку підставу позивача, як посилання на те, що відчуження спірної квартири відбулося за ціною, нижче ринкової, так само суд не приймає в якості доказів наданий позивачем звіт про оцінку майна від 05 березня 2020 року, адже відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як вбачається з наданих приватним нотаріусом Київського місткого нотаріального округу Тверською І. В. матеріалів нотаріальної справи з відчуження спірної квартири, на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири ринкова/заставна вартість квартири була визначена на рівні 6 899 451, 00 гривень, згідно Звіту про оцінку майна від 03.03.2021 р., складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експертна оцінка плюс» (сертифікат Суб`єкта оціночної діяльності №654/20 від 29.07.2020 року, виданий ФДМ України). Звіт про оцінку майна від 03.03.2021 р. спростовано або оскаржено не було.

Крім того згідно з постановою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у цивільній справі № 766/13946/16-ц, недодержання іпотекодержателем вимог статті 38 Закону щодо повідомлення іпотекодержателя про намір укласти договір продажу предмета іпотеки та відчуження такого майна за заниженою ціною є підставою відповідальності іпотекодержателя перед іпотекодавцем за відшкодування завданих збитків, а не підставою для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним.

На думку суду, дії позивача з оскарження спірного договору свідчать не тільки про недобросовісне здійснення прав та виконання взятих на себе обов`язків, а і про намагання перекласти відповідальність за свою неспроможність далі виконувати договірні умови на відповідача ОСОБА_2 , який вчасно та належним чином виконав свої обов`язки за договором позики.

Суд враховує, що однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна (ч.ч. 5,6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку»).

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 неналежним чином виконувала свої зобов`язання згідно умов укладеного між нею та ОСОБА_2 договору позики та договору іпотеки від 14.09.2020, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

Оскільки боржник неналежним чином виконував свої обов`язки за основним зобов`язанням, ОСОБА_2 , отримав згідно вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Розділом 5 договору іпотеки визначено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (договір про задоволення вимог іпотеко держателя) та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, іпотечний договір від 14.09.2020 містить застереження, яке надавало іпотекодержателю ОСОБА_2 право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, встановлений ст. 38 Закону України «Про іпотеку». При цьому покладений на іпотекодержателя ст. 38 Закону України «Про іпотеку» обов`язок щодо письмового повідомлення за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір, ОСОБА_2 виконав, що підтверджується відповідними повідомленнями.

Враховуючи те, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений відповідачами в порядку, визначеному діючим цивільним законодавством та Законом України «Про іпотеку», на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, задекларовану у ст. 204 ЦК України, а тому відсутні підстави для визнання даного договору недійсним.

Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України докази на підтвердження фактичних обставин на які посилається сторона повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність взаємозв`язку та достатності.

Суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних у позовній заяві обставин.

Представник відповідачів в судовому засіданні спростувала належними та допустимими доказами підстави та доводи позивача та його представника та довела, що звернення стягнення на предмет іпотеки та, відповідно, відчуження спірної квартири здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Обставини, зазначені позивачем, не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу. Оскільки позовна вимога про скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І. В. як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав та нерухоме майно, припинення права власності квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру, є похідними від основної вимоги, то у зв`язку з відмовою у задоволенні основної вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу будинку, зазначені позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 203, 205, 215, 526 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «ФК «АЛЬТА КАПІТАЛ», про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення приватного нотаріуса як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав та нерухоме майно, припинення права власності на квартиру, витребування квартири з чужого незаконного володіння та визнання права власності на квартиру, - відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2021 року у справі № 757/19769/21-ц (з урахуванням ухвали Печерського районного суду м. Києва від 28.04.2021 року у справі № 757/19769/21-ц про виправлення описки), на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 0.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.О.Матійчук