ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/571/22Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення моральної шкоди за протиправну бездіяльності відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, щовін перебуває на обліку, як учасник бойових дій, а отже має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

До 05.05.2021 відповідач виплатив разову допомогу лише в розмірі 1491,00 грн.

Водночас, всупереч ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач протиправно не виплатив грошову допомогу у повному розмірі 8 845,00 грн. Тобто недоплата становила 7 354,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №200/7989/21 визнано протиправною бездіяльність відповідача по нарахуванню йому та виплати щорічної разової допомоги у розмірі, меншому ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Стягнуто з відповідача Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Черкаській області недоплачену грошову допомогу до 05.05.2021 у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком в сумі 7354,00 грн.

Внаслідок бездіяльності Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Черкаської обласної державної адміністрації щодо ненарахування ОСОБА_1 грошової допомоги в термін до 05 травня 2021 року в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком позивачу завдано моральної шкоди, яку останнім оцінено в розмірі 84 000 гривень та яку просить стягнути із відповідача.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. В іншій частині позову позивачу відмовлено.

Стягнуто з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення мотивовано тим, що позивач довів наявність трьох складових деліктного правопорушення: завдання шкоди, протиправність діяння та причинний зв`язок між діянням та шкодою. Зокрема, суд виходив із доведеності факту завдання моральної шкоди, яка полягала в тому, що позивач зазнав негативних емоції, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Суд вважав, що з урахуванням вразливого стану позивача як учасника бойових дій, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України), а отже моральну шкоду було завдано.

При цьому, суд взяв до уваги, що позивач не отримав в повному обсязі грошову допомогу у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Ним була отримана значно сума, що вимусило його звернутись до суду за захистом своїх прав..

Тому суд дійшов висновку, що встановлення судом факту протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання виплатити невиплачену суму коштів, є достатньою сатисфакцією для відновлення прав позивача.

Суд вказав у своєму рішенні, що не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та погіршенням стану здоров`я позивача, тому ця обставина не може свідчити про завдання моральної шкоди відповідачем.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що з огляду на обставини справи справедливим буде присудження відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 гривень.

Рішення оскаржено в апеляційному порядку відповідачем.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не було взято до уваги характер завданої моральної шкоди та її тривалість, оскільки виплата станом на звернення до суду здійснена не була. Інші доводи апеляційної скарги ідентичні викладеним у позовній заяві.

Просить рішення змінити, збільшивши розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди з 1 000,00 грн. до 84 000,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №200/7989/21 визнано протиправною бездіяльність відповідача по нарахуванню ОСОБА_1 виплати щорічної разової допомоги у розмірі, меншому ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Стягнуто з центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Черкаській області на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 05.05.2021 у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком в сумі 7354,00 грн.

Відомостей про звернення рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №200/7989/21 до примусового виконання в матеріалах справи немає.

Спірні правовідносини щодо стягнення моральної шкоди, що виникли між сторонами у цій справі, позивач пов`язує з тим, що відповідач виплатив разову виплату у меншому розмірі, ніж передбачено законом, бездіяльність щодо невиплати у повному розмірі встановлена протиправною судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Розглядаючи апеляційну скаргу, колегія суддів зважає на те, що наявність рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неповної виплати сум, належних позивачу, підтверджує, що саме з вини відповідача позивач позбавлений розпоряджатись своїм майном (грошовими коштами) у повній мірі.

Вказане завдало певних душевних страждань.

В статті 1 протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини визнає порушення права власності і на те майно, на яке особа мала законні сподівання.

Гроші - це майно (ст. 192 ЦК України), тому не виплативши позивачу грошові кошти на які він мав право, відповідачем порушено, серед іншого, і право власності позивача.

А тому, висновок суду першої інстанції, що факт спричинення позивачу моральних страждань внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача при нарахуванні виплат є доведеним і правильним, оскільки внаслідок позбавлення позивача грошових коштів він не міг реалізувати свої бажання та наміри і вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність рішення суду про визнання бездіяльності відповідача протиправною, стягнення недоплаченої частини виплати за рішенням суду, вже є достатньою сатисфакцією моральних страждань позивача.

Претендуючи на розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 84 000 грн., позивач вказує на те, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2021 у справі №200/7989/21 на момент звернення з позовом є досі не виконаним.

Однак, апелянт не надав підтвердження, що він вчиняв дії щодо звернення рішення до примусового виконання, що відповідач уникає від виконання рішення, а тому такі доводи колегія суддів вважає безпідставними.

З огляду на обставини справи, апеляційний суд погоджується, що розмір моральної шкоди в даному конкретному випадку, оцінений в розмірі 1 000,00 грн., цілком відповідає рівню страждань, які позивач зазнав та зміг довести суду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що звернення з позовом про стягнення моральної шкоди, завданої протиправним діянням, не може бути підставою для збагачення позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000,00 грн., суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності та справедливості, врахував тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, час і зусилля, необхідні для відновлення його прав, глибину фізичних і душевних страждань.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують та ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді