П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 серпня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Кекерчень М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2021 року (у складі судді Данка В.Й.) за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом у листопаді 2020 р.

Просила стягнути з відповідача на свою користь 100 000 грн. у відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного їй транспортного засобу з вини водія-нерезидента, 2500 грн. витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження і всі судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог указала, що 23.04.2020 р. громадянка Індії ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушила правила дорожнього руху та допустила зіткнення з належним їй транспортним засобом «Tayota Yaris» р. н. з. НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Згідно з постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2020 р. у справі № 308/4119/20 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї відповідний штраф і стягнуто з останньої на її користь майнову шкоду в розмірі 305 178, 27 грн.

Однак, під час здійснення примусового виконання постанови суду у виконавчому провадженні не було виявлено жодного належного ОСОБА_2 майна, в зв`язку з чим постановою державного виконавця МВ ДВС від 01.10.2020 р. повернуто без виконання.

На адвокатський запит Мукачівський державний університет листом повідомив, що ОСОБА_2 після її навчання на підготовчих курсах для іноземців у Центрі довузівської підготовки відрахована зі складу його слухачів і заяв вступити до вузу для продовження навчання не подавала. Більше того Державна прикордонна служба України листом повідомила, що ОСОБА_2 28.09.2020 р. покинула територію України і виїхала до Індії. Зазначає, що нею вжито всіх необхідних заходів по стягненню завданої їй майнової шкоди з ОСОБА_2 , які результату не дали.

21.05.2020 р. на адресу «МТСБ Україна», з метою фактичного відшкодування цієї майнової шкоди, було направлено повідомлення про ДТП, а 02.07.2020 р. була надіслана заява з проханням здійснити позивачеві відшкодування такої шкоди. Однак їй було відмовлено у виплаті відшкодування через те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2020 р. у справі № 308/4119/20 визначено особу, яка зобов`язана відшкодувати шкоду саме ОСОБА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2021 р. позов задоволено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 виплату у відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням належного їй транспортного засобу з вини водія-неризидента в розмірі 100 000 грн., 2500 грн. судових витрати пов`язаних із проведенням експертизи та 1066,31 грн. у відшкодування судового збору.

МТСБУ просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-у відповідача не було підстав для виплати відшкодування відповідно до п. п. «в» п. 41.2 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), оскільки цивільно-правова відповідальність винуватиці ДТП на момент її скоєння застрахована не була;

-посилання суду першої інстанції на п. п. «а» п.41.1. ст.41 Закону як на підставу для задоволення позову, без урахування того, що цей пункт стосується лише забезпечених транспортних засобів, а транспортний засіб позивача на момент скоєння ДТП застрахований не був, є помилковим;

-позивач не використала всіх можливих засобів для примусового виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2020 р. у справі № 308/4119/20.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а в задоволенні позову відмовити, з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 (винуватця дорожньо-транспортної пригоди), на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, що є підставою для здійснення ОСОБА_1 регламентної виплати за рахунок коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ, розмір якої згідно зі звітом № 56/20 про оцінку транспортного засобу від 08.05.2020 р. не перевищує страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого.

Отже, у даному випадку МТСБ Україна є відповідальним за майнову шкоду, заподіяну громадянкою Індії ОСОБА_2 пошкодженням належного ОСОБА_1 транспортного засобу.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Судом першої інстанції було встановлено, що 13.04.2020 р. о 13 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Range Rover», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті вул. Темірязева та а/д М-08 при виконанні обгону не впевнилась у безпечності руху та допустила зіткнення із транспортним засобом «Tayota Yaris» р. н. з. НОМЕР_2 , який рухався попутно і повертав ліворуч у напрямку вул. Джерельна, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушила п.14.6. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2021 р. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. і стягнуто з неї на користь ОСОБА_1 суму завданої майнової шкоди в розмірі 305 178, 27 грн.

Судом встановлено, що на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 не мала чинного іноземного страхового сертифікату «Зелена картка» стосовно автомобіля «Renge Rover», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до звіту № 56/20 про оцінку автомобіля «Tayota Yaris» р.н.з. НОМЕР_2 , який виконаний 08.05.2020 року ПП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку становить 302 678,27 грн.

Постановою від 01.10.2020 р. головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) під час здійснення примусового виконання постанови Ужгородського міськрайонного суду № 308/4119/20 від 02.06.2020 р. у виконавчому провадженні ВП № 62416164 не було виявлено жодного належного боржнику ОСОБА_2 майна, в зв`язку з чим виконавчий документ повернуто стягувачу.

Згідно з відповіддю № 1296 від 11.09.2020 р. на адвокатський запит № 34 від 08.09.2020 р. Мукачівський державний університет повідомив, що ОСОБА_2 післ навчання на підготовчих курсах для іноземців у Центрі довузівської підготовки відрахована зі складу його слухачів і заяв вступити до вузу для продовження навчання не подавала.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.10.2020 р. у справі № 308/10488/20 про забезпечення доказів, Державна прикордонна служба України листом повідомила, що ОСОБА_2 , 28.09.2020 р. покинула територію України і виїхала до Індії.

Позивач повідомила відповідача про дорожньо-транспортну пригоду від 21.05.2020 р.

02.07.2020 р. на підставі ст. 33 Закону ОСОБА_1 звернулася із заявою до МТСБУ про отримання страхового відшкодування.

Однак, листом № 3.1-02/22178 від 22.07.2020 р., відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті їй відшкодування, посилаючись на те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2020 р. у справі № 308/4119/20 визначено особу, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, а саме ОСОБА_2 .

Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За приписами п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з п.22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.40.1 ст. 40 Закону МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Згідно з п. п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; Підпункт а пункту 41.1 статті 41 в редакції Закону № 2902-IV ( 2902-15 ) від 22.09.2005\

Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, застосував до спірних правовідносин положення п. п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону, яке говорить, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У наших спірних правовідносинах власник транспортного засобу, яка заподіяла шкоду транспортному засобу позивача, не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність і це підтверджується інформацією із сайту МТСБУ (а.с.53).

Тобто, обов`язок МТСБУ відшкодовувати шкоду, яка заподіяна не застрахованим транспортним засобом, у силу вимог п. п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону та відсильної норми матеріального права (п. 1.7 ст. 1 Закону) виникає лише тоді, коли шкоду було заподіяно застрахованому транспортному засобу.

У наших спірних правовідносинах автомобіль позивача, якому завдано майнової шкоди внаслідок вчинення громадянкою Індії ДТП, на момент скоєння ДТП (13.04.2020 р.) застрахований не був, що підтверджується інформацією із сайту МТСБУ (а.с.54).

Отже, судом першої інстанції невірно застосовано норму матеріального закону відносно спірних правовідносин.

Посилання представника позивача в позовній заяві на положення абз.3 п.40.1 ст. 40 Закону є некоректним із огляду на спірні правовідносини, оскільки ця норма закону говорить про те, що МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність, однак винуватиця ДТП водій-нерезидент, не володіла полісом страхування «Зелена картка» (а.с.53).

Покликання представника позивача на висновки ВП ВС у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15 неможливо застосувати до наших спірних правовідносин, оскільки висновки які зроблені ВП ВС, не мають жодного правового відношення до спірних правовідносин, які виникли між позивачем і відповідачем у нашому спорі.

Так, ВП ВС у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15 указала, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно з статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність (п.58).

Велика Палата Верховного Суду погодилася із доводами відповідача (фізична особа), який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем (страховик) потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування (п.59).

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, встановивши, що позивач (страховик) не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача (п.60).

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 р. у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування (п.62).

Також належить зауважити, що постановою судді Ужгородського міськрайонного суду від 02.06.2020 р. у справі № 308/4119/20 громадянку Індії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Стягнуто з громадянки Індії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 суму завданої майнової шкоди в розмірі 305 178,27 грн. (а.с.29, зворот).

01.10.2020 р. постановою головного державного виконавця було повернуто виконавчий документ стягувачу, який був виданий на виконання постанови № 308/4119/20 від 02.06.2020 р. у зв`язку з безрезультатністю розшуку майна боржника (а.с.32).

Однак, позивач не вичерпала всіх можливостей для стягнення із винуватиці ДТП заподіяної їй майнової шкоди.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1, п.3, п.4 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить скасувати, а в позові відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторно (транспортного) страхового бюро України задовольнити. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2021 року скасувати. 3.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України 1537 (одна тисяча п`ятсот тридцять сім) гривень 50 копійок у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги. 5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 6.Повне судове рішення складено 12 серпня 2022 р.

Судді: