Справа № 338/1187/19
Провадження № 22-ц/4808/474/22
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

серкетаря Максимів Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Богородчанського районного суду від 02 березня 2020 року ухвалине в складі судді Битківського Л.М. у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором підряду,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року фізична особа - підприємць ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 11000 грн боргу за договором підряду.

Позовна заява мотивована тим, що між ним, як підприємцем та відповідачем 28 листопада 2016 року було укладено договір №2983-2984 відповідно до якого, відповідач як замовник, доручив йому виготовити, доставити і змонтувати вікна та двері, характеристики та якісні показники яких були обумовлені комерційними пропозиціями №GІ-3984 №GІ-3983 від 28.11.2016 року, що є додатками до договору. Загальна сума замовлення за договором склала 164 750 грн. Однак після виконання усіх робіт за договором відповідач не провів повний розрахунок за поставлений товар і виконану роботу, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 11000 грн, яку просив стягнути з відповідача, також судові витрати по сплаті судового збору та за оплату професійно правничої допомоги адвоката.

Заочним рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) 11000 грн заборгованості за договором від 28.11.2016 року, а також 768,40 грн сплаченого судового збору та 3000 грн витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає рішення першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема вказує, що при поставці товару ним виявлено дефекти стіклопакетів, вікна робились не по розмірах, гаражні ворота не відповідали заявленим вимогам, а саме не згідно каталогу. Також комплектуючі до гаражних воріт були різними. Акт про надання послуг видаткові накладні апелянт відмовився підписати, допоки позивач не поміняє товар на належний. Позивач стверджував, що товар з дефектами замінить, однак по сьогодні це не зроблено.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно вимог ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що на виконання договору підряду укладеного між фізичною особю - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 28 листопада 2016 року про виготовлення, доставку та монтаж виконних конструкцій площею 44,55 кв.м. вартістю 95 850 грн за адресою АДРЕСА_1 та 8 шт. площею 13,35 кв.м. вартістю 24 000 грн, а також воріт гаражних вартістю 42 500 грн, загальна вартість якого становить 164 750 грн. Відповідачем за договором підряду не оплачено 11000 грн, які судом стягнуто у примусовому порядку.

Ухвалене судом першої інстанції рішення є передчасним і погодитись з ним не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно договору №№2983,2984 від 28.11.2016 року строком дії до 2021 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позивач як замовник зобов`язувався виготовити доставити та змонтувати за адресою АДРЕСА_1 віконні конструкції згідно двох комерційних пропозицій: 24 шт. площею 44,55 кв.м. загальною вартістю 95 850 грн, та 8 шт. площею 13,35 кв.м. вартістю 26400 грн, а також ворота гаражні вартістю 42500 грн. Загальна вартість замовлення склала 164750 грн (а.с.7-9).

Відповідно вказаного договору на момент його укладення відповідачем було внесено 21 560 грн авансу. Ще 143 190 грн. мали бути сплачені після передачі товару по закінченню приймання виконаних робіт.

Згідно видаткової накладної №3 від 17.04.2019 року ОСОБА_2 відпустив ОСОБА_1 вікна металопластикові у кількості 44,55 кв.м. на суму 89 400 грн, згідно накладної від 10.04.2019 року №4 вікна металопластикові в кількості 13,35 кв.м. на суму 25 200 грн, а також гаражні ворота вартістю 41 000 грн.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За статтею 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

За відсутності цих умов ціну може встановити суд на основі звичайно застосовуваних за аналогічні роботи цін з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами.

Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту.

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

При цьому в оферті та в акцепті щодо виконання будівельних підрядних робіт повинна бути чітко виражена воля осіб щодо істотних умов договору.

Згідно ч.ч.1,4 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що на час звернення позивача до суду, тобто 30.09.2019 строк дії укладеного між сторонами договору №№2983,2984 від 28.11.2016 року до 2021 року не закінчився та відповідно п.4.3. заначеного договору, в день приймання виконаних робіт при передачі їх замовнику акт між виконавцем і замовником не складався.

Також установлено, що згідно ч.1 ст. 882 ЦК України позивач як підрядник не направляв відповідачу як замовнику повідомлення про готовність до передання робіт, виконаних за договором підряду та у матеріалах справи відсутні докази про передання робіт підрядником і прийняття їх замовником, який оформляється актом, підписаним обома сторонами, чи відмови однієї із сторін від підписання акта.

Крім цього, позивачем не представлено доказів, за які саме будівельні матеріали чи виконані роботи за договором підряду не оплачено відповідачем 11000 грн.

Отже, ухвалюючи рішення про задоволення позову , суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував і прийшов передчасного висновку про стягнення з відповідача на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 11000 грн заборгованості за договором від 28.11.2016 року.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором підряду у розмірі 11 000 грн.

За змістом ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий судовий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про задоволення апеляційної скарги, то судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі розмірі 1152,00 грн підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 393 грн.

Ціна позову в даній справі становить 11 000 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 2881,5грн*100=288150 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Заочне рішення Богородчанського районного суду від 02 березня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 11 000 грн (одинадцять тисяч гривень) боргу за договором підряду відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 жителя АДРЕСА_1 судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 1152,00 (одину тисячу сто п`ятдесят дві) грн сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2022 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта