Ухвала

16 серпня 2022 року

м. Київ

справа № 705/6825/16-ц

провадження № 61-5504ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уманської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, зобов`язання відповідача не чинити перешкод в управлінні і володінні спадковим майном,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Уманської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, зобов`язання відповідача не чинити перешкод в управлінні і володінні спадковим майном.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2021 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, як спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 від загальної площі 0,0611 га, кадастровий номер :04:001:0249 в порядку спадкування, як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні спадковим майном по АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_2 ключі від будинку, надвірних споруд, хвіртки за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 17 травня 2022 року Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2021 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування, як спадкоємця за заповітом після смерті смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині рішення суду залишено без змін.

ОСОБА_1 17 червня 2022 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 травня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків, а саме для надання виправленої касаційної скарги з належним зазначенням підстав касаційного оскарження.

У липні 2022 року судом отримано виправлену касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якій підставою касаційного оскарження зазначає порушення судами норм процесуального права, зокрема не дослідили зібрані у справі докази, відхилили клопотання про дослідження доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи та встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме не дослідили яка саме спадкова маса підлягає спадкуванню після смерті спадкодавця, поділивши весь будинок, Ѕ частина якого та частина земельної ділянки до смерті спадкодавця вже належала ОСОБА_1 .

Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі має бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Необґрунтованим є аргумент касаційної скарги щодо пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки заявником не визначено значення доказів, дослідження яких було відхилено за клопотанням для правильного вирішення справи з огляду на предмет та підстави позову, обґрунтування незаконності такого відхилення.

Водночас із посиланням на необґрунтоване відхилення клопотання про дослідження доказів, заявник зазначає у касаційній скарзі, що в ході судового розгляду даної справи по суті судами досліджені всі докази, однак поданим доказам суд не дав належної оцінки. Фактично заявник висловлює незгоду із наданою судами оцінкою доказів.

Формальне посилання на пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстав касаційного оскарження, передбачених вказаним пунктом, оскільки заявник не обґрунтовує, які саме обставини встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку, скаржника останні є недопустимими.

Крім того, виправлена редакція касаційної скарги містить посилання заявника на постанови Верховного Суду від11 червня 2020 року у справі № 760/207/17 та від 11 грудня 2019 року у справі № 265/5040/13-ц, проте зазначені посилання носять формальний характер (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, відтак не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Посилання на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 є нерелевантними, оскільки такі стосуються питання застосування конкретного способу захисту цивільного права зроблені в контексті правових відносин між сторонами договору підряду.

Отже, зміст касаційної скарги не свідчить про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 391 ЦПК України.

Перевіряючи наведені заявником підстави для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), Верховний Суд виходить з такого.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Аналіз зазначеної процесуальної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є обґрунтування касаційної скарги наявністю підстав передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Посилання заявника на наявність підстав для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки доводи заявника про наявність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України не знайшли свого підтвердження.

У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку, тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Уманської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, зобов`язання відповідача не чинити перешкод в управлінні і володінні спадковим майном вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков