Дата документу 09.08.2022 Справа № 314/1843/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1843/21
Провадження №22-ц/807/1574/22
Головуючий в 1-й інстанції Кононенко І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарКамалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення по сплаті аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах і неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах і пені,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою, з урахуванням уточнення до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що з березня 2021 року на її користь перестали надходити аліменти від відповідача на утримання спільної дитини, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 22166, грн.50 коп., розмір пені не може бути більше 100 відсотків, а тому неустойка за прострочення сплати аліментів складає 18681,80 грн. ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву про звільнення від сплати заборгованості по аліментах і пені у зв`язку з тим, що з 06.07.2020 року їх спільний син постійно проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні та не погодився з розміром заборгованості по аліментах. Також ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідно до рішення Вільнянського районного суду Запорізької області з нього було стягнуто аліменти на утримання сина. На даний час виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Вільнянському відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). У зв`язку з тим, що з липня 2020 року син проживає разом з батьком та знаходиться на повному його утриманні, просив суд також припинити стягнення з нього аліментів.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2022 року, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про припинення стягнення аліментів задоволено.

Припинено стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2015 року до повноліття на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року ( у справі №314/1846/15-ц ).

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах і неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 від сплати заборгованості по аліментах та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на підставі виконавчого листа №314/1846/15-ц від 18.06.2015 року, який видано Вільнянським районним судом Запорізької області та який перебуває на виконанні у Вільнянському відділі державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (виконавче провадження № 58946084).

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1816 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні вимог її позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_2 не було доведено факту проживання ОСОБА_4 з батьком з липня 2020 року, а також те, що позивачем не наведено передбачених законом підстав для звільнення від сплати аліментів або припинення їх стягнення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.06.2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист №314/1846/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2015 року до повноліття.

Зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні у Вільнянському відділі державної виконавчої служби у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (Виконавче провадження № 58946084).

Син проживає разом з позивачем ОСОБА_2 та знаходиться на поновному його утриманні, що зокрема підтверджено копією акту обстеження житлово-побутових умов від 06 липня 2020 року.

Відповідач ОСОБА_1 надала до суду відзив згідно якого позов не визнала з тих підстав, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.06.2015 року у справі №314/1846/15-ц ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти,у зв`язку з тим, що дитина проживала разом з матір`ю та перебувала на повному її утриманні. Також, у зв`язку з тим, що дитина була відібрана ОСОБА_2 від матері без її згоди.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 остання просила суд стягнути з ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 16135,72 грн. на суму боргу нараховану у період з березня 2021 року по жовтень 2021 року. На підтвердження заборгованості відповідача в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно якого станом на вересень 2021 року остання складає 16135,72 грн. 24.01.2022 року позивач ОСОБА_1 надала до суду заяву про уточнення позовних вимог згідно якої просила стягнути з відповідача за її розрахунками за період з березня 2021 року по жовтень 2021 року суму неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 18681,80 грн.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву про звільнення від сплати заборгованості по аліментах і пені у зв`язку з тим, що з 06.07.2020 року їх спільний син постійно проживає разом з ним та перебуває на повному його утриманні. Не погодився з розміром заборгованості по аліментах.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов заявника складеного 06.07.2020 року вбачається, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з дружиною та синами ОСОБА_4 , 2015 року народження, ОСОБА_5 , 2019 року народження. Умови проживання задовільні.

Також, не дивлячись на те, що спільна дитина проживала разом з батьком, останній 15.10.2021 року перерахував ОСОБА_1 аліменти у розмірі 11043,75 гривень, 12 листопада 2021 року 2546 гривень, 01.12.2021 року 2546 гривень, що підтверджено копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи. Згідно з копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів станом 01.12.2021 року остаточна сума боргу складає 5439,13 гривень .

Також, судом встановлено обставини, що мають преюдиціальне значення для дійсної справи, а саме, що у справі №314/517/20 набрало законної сили рішення про визначення місця проживання дитини, яким визначено місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 , за місцем його проживання (перебування) (Постановою Запорізького апеляційного суду у справі №314/517/20 від 02.02.2022 року залишено без змін рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.11.2021 року).

Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час дитина проживає з батьком, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважав за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь матері аліментів на дитину, яка з матір`ю більше не проживає, крім того зазначене є обставиною, що має істотне значення у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, що продиктовано й необхідністю першочергово забезпечити саме інтереси дитини, щодо позову ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, то у зв`язку з вищенаведеним останній є безпідставним.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду переглядається в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення по сплаті аліментів.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до вимог ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Судом встановлено, що 18.06.2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист №314/1846/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.04.2015 року до повноліття.

ОСОБА_4 проживає разом з позивачем ОСОБА_2 та знаходиться на поновному його утриманні, що зокрема підтверджено копією акту обстеження житлово-побутових умов від 06 липня 2020 року (а.с.7).

Не дивлячись на те, що позивачка не погоджується із обставинами проживання дитини разом з батьком, які зокрема зафіксовані у зазначеному акті, жодних доказів, які б спростовували вказану інформацію надано не було.

Вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо стягнення пені по аліментам обмежуються періодом з березня 2021 року по листопад 2021 року, тобто період коли дитина - ОСОБА_4 на утримання якого присудження аліменти на користь матері проживав разом із батьком.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Судом встановлено, що дитина припинила проживати з матір`ю і почала проживати з батьком у зазначений у позові про стягнення неустойки по сплаті аліментів період, перебувала та перебуває на утриманні батька.

Не дивлячись на те, що з ОСОБА_2 припинено стягнення аліментів за рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 червня 2015 року, лише рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2022 року, стягнення пені за несплату аліментів за період з березня 2021 року по листопад 2021 року, в який дитина проживала з батьком та знаходилась на його утриманні буде протирічити засадам захисту прав дитини на матеріальне забезпечення та іти в розріз з фактичними обставинами справи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 травня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 серпня 2022 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков