ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 серпня 2022 року м. Чернівці

справа № 725/4342/21

провадження 22-ц/822/418/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів : Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши апеляційну скаргу Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 02 березня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

Позов обгрунтовано наступним. З 02 березня 2020 року він працював на посаді чергового з режиму в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації. Директором Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації є ОСОБА_2 , яка з квітня 2020 року проявляла особисту неприязнь до позивача, як працівника Центру, в результаті чого з періодичністю раз в місяць з її сторони систематично відбувалися провокативні дії щодо ОСОБА_1 . Стверджує, що директором Центру та персоналом було штучно створено ситуацію, яка нібито стала підставою для виданого директором ОСОБА_2 наказу №17-ОД від 07.09.2020 року про створення комісії з проведення службового розслідування.

Комісія закладу, яка була створена відповідно до наказу №17-ОД від 07.09.2020 року нібито проводила службове розслідування виключно за відсутності позивача. Жодних пояснень від ОСОБА_1 ніхто не відбирав. Акт службового розслідування написаний головою створеної комісії складений незрозуміло коли, тобто не містить жодної прив`язки до будь-якої дати.

З 04 вересня по 23 вересня 2020 року включно ОСОБА_1 змушений був перебувати на лікарняному. Відповідно до наказу №112-К від 24.09.2020 року ОСОБА_1 було надано відпустку за період з 02.03.2020 року по 24.09.2020 року в кількості 14 календарних днів з 24.09.2020 року по 07.10.2020 року.

Директор Центру неодноразово заявляла про те, щоб позивач звільнявся за власним бажанням, згодом щоб звільнився за угодою сторін, та погрожувала, що звільнить останнього за будь-яких обставин відповідно до статті, яка в подальшому не дасть йому можливості безперешкодно працевлаштуватися.

Директором Центру видано наказ №118-К від 12.10.2020 року про оголошення ОСОБА_1 догани, підставою для видачі якого став наказ №17-ОД від 07.09.2020 року про створення комісії з проведення службового розслідування та вищезазначений акт про службове розслідування. Також було складено акт про відмову в підписанні ОСОБА_1 наказу №118-К від 12.10.2020 року, але в цей день його не було на роботі і не могло бути згідно графіку чергувань. Саме тому вважає, що даний наказ є недійсним та незаконним, оскільки містить значні розбіжності, невідповідність законодавству, а підставою для його видачі є недійсні обставини викладені в акті службового розслідування, який було складено без дати та будь-яких вихідних даних.

Також зазначав, що після того, як ОСОБА_1 відмовився від написання заяви на звільнення з роботи того ж дня, а саме 08.10.2020 року на нього було заявлено в правоохоронні органи щодо нібито інциденту, що нібито стався майже місяць назад, а саме 02.09.2020 року.

15.10.2020 року директором ОСОБА_2 було видано наказ №120-К про відсторонення ОСОБА_1 від службових обов`язків до 23 жовтня 2020 року, законність видачі якого він просив перевірити, звернувшись з заявою в інспекцію Держпраці в Чернівецькій області 20.10.2020 року.

В подальшому директор Центру 03.11.2020 року видала наказ № 128-К про звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України за злісне невиконання посадових обов`язків та не дотримання посадової інструкції та за аморальні проступки не сумісні з продовженням роботи з дітьми на підставі неіснуючих актів від 25.09.2020 року та 02.11.2020 року. Зауважує, що жодних пояснень у позивача не було відібрано та не було запропоновано надати. В тому числі з ним при звільненні не було проведено передбачених законом остаточних розрахунків.

Просив визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади чергового з режиму в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації та скасувати наказ №128-К від 03.11.2020 р. про звільнення з роботи ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаду чергового з режиму в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації; стягнути з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеної прогулу за період з 03.12.2020 року по день винесення судом рішення по справі та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 02 березня 2022 року позов ОСОБА_1 до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади чергового з режиму в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації та скасувати наказ №128-К від 03.11.2020р. про звільнення з роботи ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаду чергового з режиму в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації.

Стягнуто з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 88 793,40 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.11.2020 р. по 02.03.2022 р.

Стягнуто з Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 02 березня 2022 року скасувати, в позові - відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації зазначае, що судом фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення даного спору були не в повному обсязі встановлені, що призвело до неправильного застосування судом в своєму рішенні норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що порушення трудової дисципліни було здійснено ОСОБА_1 неодноразово, стосовно випадку, що стався 02.09.2020 року застосований захід дисциплінарного впливу у вигляді догани. Повторно, 13.10.2020 року позивач порушив трудову дисципліну, що стало підставою для звільнення його за пунктом З частини 1 статті 41 КЗпП України.

Однак, при цьому, суд першої інстанції не взяв до уваги, що під час розгляду справи кримінальної справи № 725/4342/21, була подана касаційна скарга на рішення Чернівецького апеляційного суду від 19.08.2021 року щодо ОСОБА_1 .

Тобто, невинуватість позивача у вчиненні кримінального проступку 02.09.2021 року на даний час остаточно не встановлена, рішення Чернівецького Апеляційного суду оскаржується прокуратурою в інтересах Центру, та суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги оскаржуване рішення апеляційної інстанції.

Отже, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 своєю недостойною поведінкою скомпрометував себе перед вихованцями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він був звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України. Однак ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, шо підстав для звільнення ОСОБА_1 не було. Апелянт з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

При цьому суд не взяв до уваги, не встановив обставини справи, не дослідив наявні докази у справі, які свідчать, шо підставою для звільнення ОСОБА_1 стало також і інше порушення трудової дисципліни та полягало в наступному.

13.10.2020 року, перебуваючи на своєму робочому місті під час чергування, що підтверджується графіком чергувань (копія міститься в матеріалах справі ОСОБА_3 об 21:30 год. повторно здійснив грубе порушення покладених на нього посадових обов`язків шляхом вчинення щодо вихованців Центру дій, які були направлені на обмеження їхньої волі - закрив дітей у спальні та ігнорував їх прохання про допомогу. Дане підтверджується заявою вихователя ОСОБА_4 .

Крім того, за фактом вчинення даного грубого порушення в гой же вечір 13.10.2020 року директор Центру викликала поліцію, яка зафіксувала дії працівника та відібрала у нього пояснення (копія пояснень ОСОБА_1 від 13.10.2020 року міститься в матеріалах справи). Із пояснень ОСОБА_1 випливає, що він дійсно закрив дітей у спальні, мотивуючи тим, що діти здійснювали на нього моральний тиск, провокуючи вербально на конфлікт, чим образили його людську гідність.

Суд першої інстанції об`єктивно не оцінив та не дослідив наявні письмові докази по факту вчинення повторного порушення трудової дисципліни.(копія пояснень ОСОБА_1 від 13.10.2020 року, копія заяви ОСОБА_4 від 15.10.2020 року міститься в матеріалах справи), що призвело до необ`єктивного вирішення судом даного спору.

Крім того, ОСОБА_1 відмовився надати пояснення стосовно даної ситуації про що зазначено в Акті про відмову від надання пояснень ОСОБА_1 від 02.11.2020 року щодо ситуації, яка виникла 13.10.2020 року та щодо якої проводилось службове розслідування (копія Акту про відмову від надання пояснень міститься в матеріалах справи).

03.11.2020року директором Центру виданий наказ № 128-К від 03.11.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади чергового з режиму Центру за п. 3. статті 41 КЗпП України з 03.11.2020 року за злісне невиконання посадових обов`язків та недотримання посадової інструкції, а саме п. 3.16 розділу 3, п. 5.2, п. 5.5. розділу 5. Підставою видання даного Наказу стали Акти службового розслідування від 25.09.2020 року та від 02.11.2020 року. Із Наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомлений, але не згідний, про що свідчить зроблений ним запис на наказі. Натомість суд першої інстанції не звернув уваги на дані обставини та помилково зробив висновок, що відповідачем порушений порядок проведення службового розслідування та не вчинені відповідні дії, які передбачені Порядком.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено наступне. ОСОБА_1 з 02 березня 2020 року працював на посаді чергового з режиму в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації.

04 вересня по 23 вересня 2020 року включно ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Директором Центру ОСОБА_2 було видано наказ №17-ОД від 07.09.2020 року про створення комісії з проведення службового розслідування. Даний наказ було видано на підставі доповідної вихователя-методиста ОСОБА_4 від 03.09.2020 року щодо порушення посадових обов`язків черговим з режиму ОСОБА_1 , а саме за фактом порушення посадової інструкції п.п.5.5.

Відповідно до наказу №112-К від 24.09.2020 року ОСОБА_1 було надано відпустку за період з 02.03.2020 року по 24.09.2020 року в кількості 14 календарних днів з 24.09.2020 року по 07.10.2020 року.

Також було складено акт про відмову в підписанні ОСОБА_1 наказу №118-К від 12.10.2020 року, а саме ознайомлення з даним наказом, хоча з матеріалів справи вбачається, що в цей день позивача не було на роботі, згідно графіку чергувань.

Директором Центру видано наказ №118-К від 12.10.2020 року про оголошення ОСОБА_1 догани, підставою для видачі якого став наказ №17-ОД від 07.09.2020 року про створення комісії з проведення службового розслідування та вищезазначений акт про службове розслідування.

08.10.2020 року на ОСОБА_1 було заявлено в правоохоронні органи щодо інциденту, який стався 02.09.2020 року.

15.10.2020 року директором ОСОБА_2 було видано наказ №120-К про відсторонення позивача від службових обов`язків до 23 жовтня 2020 року.

03.11.2020 року видано наказ № 128-К про звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідно до п. 3 ст. 41 КЗпП України за злісне невиконання посадових обов`язків та не дотримання посадової інструкції та за аморальні проступки не сумісні з продовженням роботи з дітьми на підставі актів від 25.09.2020 року та 02.11.2020 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до положень ст. ст. 367, 368 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку що підстав, передбачених законом для звільнення ОСОБА_1 не було.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із частиною першою статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

За змістом статті 56 Закону України «Про освіту» педагогічні працівники зобов`язані постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, загальну культуру; настановленням та особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі (правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей); виховувати у дітей повагу до батьків, жінки, старших за віком.

Така підвищена відповідальність педагогічних працівників обумовлена тим, що вони перебувають в особливих відносинах та виконують специфічні функції, які не обмежуються лише формальним виконанням трудових обов`язків вчителя (педагога, вихователя), а й здійснюють виховну функцію, не властиву іншим категоріям працівників.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи, є підставою для розірвання трудового договору з працівником.

Із підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням такої роботи, можуть бути звільнені лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, зокрема, вихователі. Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Зокрема, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

Працівники, які виконують виховну функцію, - вчитель, педагог, вихователь зобов`язані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Тому якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України. З підстав вчинення аморального проступку, несумісного з продовженням такої роботи, можуть бути звільненні лише ті працівники, які займаються виховною діяльністю, наприклад, вихователі, вчителі, викладачі, практичні психологи, соціальні педагоги, майстри виробничого навчання, методисти, педагогічні працівники позашкільних закладів. Звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Окрім того ч. 3 ст. 41 КЗпП України чітко визначено, що розірвання договору у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті провадиться з додержанням вимог статті 43 цього Кодексу, чого не було застосовано в порушення норм трудового законодавства.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що при оформленні Акта службового розслідування, не були дотримані вимоги законодавства, зокрема його було складено без дати та будь-яких вихідних даних, без повідомлення особи, щодо якої проводилося службове розслідування та без надання ОСОБА_1 можливості отримати належний правовий захист.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 не було запропоновано надати пояснення щодо обставин та такі пояснення відповідно не були відібрані. За вказане в наказі про звільнення ОСОБА_1 з посади від 03.11.2020 року порушення відповідно до наказу №118-К від 12.10.2020 року щодо ОСОБА_1 вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани на підставі того ж акту службового розслідування, який також зазначений повторно в наказі про звільнення.

При обранні виду стягнення не було враховано ні ступінь тяжкості вчиненого проступку, ні заподіяну шкоду, а ні обставини, за яких вчинено проступок.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що наказ про звільнення ОСОБА_1 містить неправильне застосування норми закону, як підставу для звільнення з вказаних в наказі обставин, оскільки така «додаткова підстава розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи» передбачена не п. 3 ст. 41 КЗпП України, а ч. 1 п. 3 ст. 41 КЗпП України.

Враховуючи всі обставини справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки було встановлено, що між сторонами існує конфлікт і саме це стало підставою для складання відповідачем наказів про дисциплінарні стягнення. Відповідачем не зазначено в чому саме полягали дисциплінарні проступки відповідача чи порушення ним своїх посадових обов`язків. При оформленні актів службового розслідування на підставі яких були видані накази, не були дотримані вимоги законодавства.

Передбачених законом підстав, зазначених в наказі про звільнення позивача, судом не встановлено.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до частини 3 пункту 32 постанови ПВСУ №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку із незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. за №100. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи зазначені норми закону, суд першої інстанції правильно визначив розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу.

Доводи апелянта, що позивачем пропущено строк на звернення до суду є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався в суд з позовом у строк передбачений законом. Однак, його позов був залишений без руху та повернутий. Зазначені судові рішення були ним оскаржені. В позові позивач, посилаючись на зазначені обставини, просив поновити йому строк звернення до суду. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції відкрив провадження по справі.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 02 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повної постанови 8 серпня 2022 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді А.І. Владичан

І.М. Литвинюк