Справа № 152/282/22
Провадження № 22-ц/801/1474/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Соколовська Т. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2022 рокуСправа № 152/282/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Рибчинського В.П., Денишенко Т.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Соколовської Т.О., в залі суду,

встановив:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з квітня 2014 року по липень 2014 року ОСОБА_1 перебувала у цивільному шлюбу з ОСОБА_2 та проживала разом з ним у належному йому будинку.

Від спільного проживання з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_3 . На момент народження дитини сторони проживали окремо і запис про батька у органах ДРАЦС був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 СК України. Відповідач визнавав себе батьком ОСОБА_4 , постійно спілкувався з дитиною та проводив з нею час, цікавився її особистим життям, брав участь у її навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу.

Однак, на даний час відповідач перестав цікавитися життям доньки та почав заперечувати факт батьківства, тому позивач звернулася в суд з даним позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 05.01.2015 виконавчим комітетом Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області за №01, вказавши батьком дитини - ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 квітня 2022 року і до досягнення дочкою повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов в частині визнання батьківства, судом першої інстанції взято до уваги визнання відповідачем вказаних вимог, а також зазначено, що у даній справі наявні підстави для прийняття судом визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи у цій частині позовних вимог. При цьому, визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Визначаючи розмір аліментів, судом першої інстанції враховано обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність на його утриманні інших осіб, зокрема, дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трирічного віку.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині визначення розміру аліментів, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій зазначено, що рішення суду в оскаржуваній частині є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального і матеріального права та без урахування усіх обставин справи, а відтак підлягає скасуванню із задоволенням позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині ухвалене у справі судове рішення не оскаржується.

Так, у апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції ухвалено рішення без урахування тих обставин, що позивач ніде не працює, має скрутне матеріальне становище та не взмозі забезпечити гармонійний розвиток дитини за грошові кошти, які отримуватиме в перерахунку 1/6 від доходів відповідача.

Представником відповідача надіслано на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказано про необгрунтованість апеляційної скарги, яку просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання батьківства сторонами не оскаржується і відповідно в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квітня по липень 2014 року проживали однією сім`єю без реєстрацією шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила дочку - ОСОБА_3 , при реєстрації народження якої прізвище та ім`я по батькові дитини записано відповідно до частини першої статті 135 СК України за вказівкою матері, а саме батьком дівчинки записано ОСОБА_5 , матір`ю - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого виконкомом Лозівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 05.01.2015, актовий запис №01 (а.с. 7).

Позивачем зазначено, що батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач ОСОБА_2 , чого останній у судовому засіданні не заперечував та визнав позов у цій частині.

Також судом встановлено, що визнання позову в частині визнання батьківства відповідачем ОСОБА_2 , згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, є підставою для задоволення позову у цій частині, з урахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно з довідками виконавчого комітету Шаргородської міської ради Жмеринського району Вінницької області №203, №233 від 11.04.2022 дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , і перебуває на утриманні останньої (а.с. 8, 9).

24 квітня 2017 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Кам`яногірської сільської ради Жмеринського району Вінницькій області 24.04.2017 (а.с. 24).

Від даного шлюбу відповідач у справі має двох малолітніх доньок: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Станіславчинської сільської ради Жмеринського району Вінницькій області 24.09.2019 та серії НОМЕР_3 , виданого Жмеринським ДРАЦС у Жмеринському районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 23.07.2021 (а.с. 25, 26).

Згідно з довідкою ВП «Козятинський загін воєнізованої охорони» Регіональної філії «Південно Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 16.05.2022 ОСОБА_7 працює у вказаному виробничому підрозділі і за період роботи з 01.01.2021 по 31.12.2021 йому нараховано сукупного доходу за місце роботи 185 545,18 грн, в тому числі заробітної плати 155 592,75 грн (а.с. 42).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частиною третьою статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , пред`являючи вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, просила стягнути з відповідача 1/4

частину його заробітку (доходу) та обґрунтувала її тим, що дитина проживає разом із нею, відповідач проживає окремо, та не бере участь в утриманні дитини.

Задовольняючи позов в цій частині частково та визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, суд першої інстанції вірно застосував положення статті 182 СК України, врахувавши вік дитини, факт її проживання з матір`ю, а також врахував стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього на утриманні інших осіб.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо незгоди позивача з розміром стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку зі скрутним її матеріальним становищем та відсутністю у неї роботи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки факт відсутності у позивача можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не є в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, стягуваних з відповідача.

Як зазначено вище, відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та як вірно враховано судом першої інстанції, відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що батьки несуть рівні витрати по утриманню дитини, тобто обов`язок по утриманню дитини в однаковій мірі покладається на обох батьків, і нормами чинного законодавства матеріальне становище позивача при визначенні розміру аліментів судом не враховується, до того ж останньою взагалі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свого матеріального стану і можливості утримувати дитину.

Крім того, матеріали справи не містять будь - яких додаткових доказів того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині у заявленому розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться виключно до незгоди заявника з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою, при цьому враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір за подання апеляційної скарги необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В. В. Оніщук

Судді: В. П. Рибчинський

Т. О. Денишенко