ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/294/22 Справа № 932/3431/21 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В.,Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У квітні 2021 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду вищезазначений позовом, посилаючись на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 19.03.2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, підтвердив те, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, однак зобов`язання за кредитним договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями, відповідач станом на 12 квітня 2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 13 691,66 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 13 691,66 грн, в т.ч.: 0,00 заборгованість за поточним тілом кредиту; 13 691,66 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії. Тому, АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки не дослідив належним чином наявні в матеріалах справи докази та обставини справи.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 19.03.2014 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Суд першої інстанції встановив, що вказана анкета-заява не містить відомостей щодо обрання відповідачем банківських послуг та їх змісту, у ній наявні лише особисті дані та міститься підпис відповідача.

З матеріалів справи вбачається що відповідачу ОСОБА_1 видано кредитну картку, із встановленим кредитним лімітом, котрий у подальшому збільшився до 15 000 грн, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також підтверджується випискою по картковому рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем зазначено, що договір №б/н від 19 березня 2014 року складається з Анкети-заяви, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку».

На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 12 квітня 2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 13 691,66 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 13 691,66 грн, в т.ч.: 0,00 заборгованість за поточним тілом кредиту; 13 691,66 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції посилався на відсутність будь-яких доказів щодо отримання відповідачем кредитної картки зі встановленням кредитного ліміту та відомостей щодо розміру використаних відповідачем кредитних коштів.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в анкеті-заяві від 19.03.2014 року сума кредитного ліміту не зазначена. Проте, відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , кредитний ліміт по ній змінювався: 26.11.2014 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн, 26.11.2014 року зменшено до 0,00 грн, 27.11.2014 року збільшено до 3 000,00 грн, 25.09.2015 зменшено до 0,00 грн, 17.02.2017 року збільшено до 15 000,00 грн, 14.03.2019 року - зменшено до 0,00 грн.

Випискою про рух коштів по карті відповідача встановлено, що відповідач користувався кредитною карткою до листопада 2018 року, тобто погодилася зі зміною кредитного ліміту по картці, а також здійснював часткове погашення кредитної заборгованості до квітня 2021 року.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості за тілом кредиту складає 13 691,66 грн. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що максимальний ліміт по кредиту, котрий був наданий позичальнику, складав 15 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13 691,66 грн.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту у сумі 13 691,66 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 5 675 грн.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 19.03.2014 року у розмірі 13 691,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 5 675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова