БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-з/356/1/22
Справа № 356/161/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2022 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача адвоката Клюєвої Ірини Станіславівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В порядку, встановленому пунктом 2 частини 1 статті 152 ЦПК України, одночасно з пред`явленням позову представник позивача подала заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, приходжу до висновку про необхідність її передачі на розгляд іншому суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, оскільки справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, з огляду на таке.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини в справі «Сокуренко і Стригун проти України" (п. 24 рішення від 20.07.2006 року; заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову, яка подається одночасно з пред`явленням позову має бути подана до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими ЦПК України.

Отже, щодо заяви про забезпечення позову застосовуються правила підсудності, що встановлені ЦПК України щодо пред`явленого позову, одночасно з яким вона подана.

Так, правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом. Питання про підсудність справ позовного провадження визначається Главою 2 розділу І ЦПК України.

За загальним правилом частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч. 12 ст. 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів.

Право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19.

У позовній заяві вказано, що позивач, будучи боржником у виконавчому провадженні № 68646217 від 15.02.2022, відкритому старшим державним виконавцем Корюківського відділу ДВС у Корюківському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Гулицькою О.М., має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене вище підтверджується і долученою до позовної заяви копією сторінок паспорта позивача ОСОБА_1 .

Відтак, посилаючись на ч. 12 ст. 28 ЦПК України він, використовуючи належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, обґрунтовано послався на ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" та на належність його позову до розгляду судом за місцем його проживання, зареєстрованим у встновленому законом порядку.

Однак, зважаючи на розпорядження Голови Верховного Суду від 08 березня 2022 року №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» ОСОБА_1 подав позов до Березанського міського суду Київської області.

Так, заява про забезпечення позову датована 22.04.2022, надійшла до Березанського міського суду Київської області 05.05.2022 разом із позовною заява ОСОБА_1 за підписом його представника адвоката Клюєвої І.С.

Разом з тим, 04.05.2022 розпорядженням Голови Верховного Суду № 27/0/9-22 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ судів Чернігівської області» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ураховуючи наявність належних умов здійснення правосуддя судами Чернігівської області відновлено територіальну підсудність судових справ, зокрема, і Корюківському районному суду Чернігівської області.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За наведених обставин станом на 05.05.2022 відсутні підстави для визначення територіальної підсудності Березанському міському суду Київської області вказаного вище позову ОСОБА_1 , а, відтак, і заяви про забезпечення позову, оскільки ані позивач, ані відповідач не мають зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або перебування/місцезнаходження на території, що підпадає під юрисдикцію Березанського міського суду Київської області, так само як і відсутні підстави вважати, що територія м. Березань є місцем примусового виконання оскаржуваного позивачем виконавчого напису нотаріуса - місцем провадження виконавчих дій з його примусового виконання згідно зі ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного вище та приписів ч. 12 ст. 28, п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, даний спір не підсудний Березанському міському суду Київської області.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Як визначено ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Зважаючи на викладене вище, вважаю за необхідне передати матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Клюєвої Ірини Станіславівни - про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, на розгляд до Корюківського районного суду Чернігівської області (15300, Чернігівська область, м. Корюківка, вул. Шевченка, 66), оскільки справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) зазначеного суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4, 27, 28, 31-32, 152, 184, 258-261, 352-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

Матеріали заяви представника позивача адвоката Клюєвої Ірини Станіславівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, передати на розгляд до Корюківського районного суду Чернігівської області.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя: Т. В. Дудар