Справа № 204/2941/22
Провадження № 2/204/1455/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ у справах дітей по Вознесенівському району Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ у справах дітей по Вознесенівському району Запорізької міської ради, в якій просила: визначити місце перебування та проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј від всіх доходів відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого Законом. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 24 лютого 2022 року між позивачем та відповідачем склались непрості відносини та фактичні шлюбні відносини між ними були припинені. З 24 лютого 2022 року місто Вугледар, в якому вони проживали родиною, підверглось бомбардуванням і дотепер знаходиться в окупації. Протягом березня 2022 року вони проживали в бомбосховищі та вона неодноразово просила чоловіка вивезти їх з дитиною в безпечне місто, на що чоловік їй відмовляв, що ставало причинами суперечок між ними. У квітні 2022 року вона з дитиною евакуювалась до м. Запоріжжя разом з іншими мешканцями міста під час надання гуманітарного коридору. Їй відомо, що через декілька днів після її з дочкою від`їзду чоловік також виїхав з міста. Між нею та відповідачем існує спір щодо місця проживання дитини. Дочка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач допомогу їм з дитиною не надавав. Відповідач дуже вороже налаштований проти позивача, звинувачує її у викраденні дитини, надсилає погрозливі повідомлення, у зв`язку з чим вважає, що відповідач змінив свою поведінку щодо неї та дитини в сторону погіршення. У зв`язку з викладеним виникла необхідність у визначенні місця постійного перебування і проживання дитини з позивачем як матір`ю дитини. Вважає, що як жінка та матір дитини вона має більший досвід у вихованні дитини дівчинки, вона краще знає її потреби, які продукти придбати, чим годувати, що придбати з одягу, із ліків. При вирішенні судом даного спору треба прийняти до уваги, що дочка зараз перебуває в ранньому дитинстві. Оскільки цей період має вирішальне значення для формування особистості, важливо знати і розуміти батькам, що являє собою дитина цього віку. При вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Позивач не зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, не веде аморальний спосіб життя, відсутні виняткові обставини, коли малолітні діти можуть бути розлучені зі своєю матір`ю. Крім того, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Права дитини мають бути захищені, розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного, духовного фізичного, морального, соціального, життєвого розвитку дитини. У зв`язку з цим, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

09 червня 2022 року до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , про залишення без розгляду її позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини, від вказаних позовних вимог вона відмовляється. У зв`язку з цим, ухвалою суду від 07 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ у справах дітей по Вознесенівському району Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на утримання дитини, в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини - залишено без розгляду.

10 червня 2022 року від відповідача до суду надійшла заява, в якій зазначено, що він не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо встановлення судом місця перебування та проживання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , вказані позовні вимоги він визнає. В порядку врегулювання спору вони з позивачем домовились про добровільну сплату ним аліментів на утримання дочки.

Розглянувши в судовому засіданні 07 липня 2022 року клопотання представника позивача - ОСОБА_4 про витребування у Відділу у справах дітей по Вознесенівському району Запорізької міської ради висновку щодо розв`язання спору, суд керуючись ст.ст. 84, 116 ЦПК України ухвалив відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки, як зазначила сама представник позивача у своїй заяві до Відділу по Вознесенівському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, позивач разом з дитиною у Вознесенівському районі міста Запоріжжя вже фактично не проживають, а відповідно до пункту 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, у разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання.

У судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У своїй заяві зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Розглянувши заяву відповідача про визнання позову, суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжити судовий розгляд справи, оскільки у даній справі визнання відповідачем позову суперечить законодавству України, передбачені законом підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відсутні, а отже і визнання відповідачем позову в даному випадку не впливає на ухвалення рішення по справі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28 серпня 2018 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 28 серпня 2018 року Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 95 (а.с. 15).

Від подружнього життя у сторін народилась спільна дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 04 січня 2019 року Вугледарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1 (а.с. 16). У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені позивач та відповідач.

На теперішній час шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо.

У довідці від 19 квітня 2022 року № 2304- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданій Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради, зазначено, що зареєстрованим місцем проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: АДРЕСА_1 , а фактичним місцем її проживання/перебування є: АДРЕСА_2 , законний представник, що супроводжує малолітню дитину - ОСОБА_1 (а.с. 11).

Звертаючись у травні 2022 року до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що їх з відповідачем сім`я розпалась, на території міста Вугледар Донецької області, де вони проживали родиною, на теперішній час ведуться активні бойові дії та вона з дочкою була вимушена виїхати з міста, дочка проживає з нею, як жінка вона має більший досвід у вихованні дитини дівчинки, краще знає про потреби дитини, відповідач вороже налаштований щодо позивача та його поведінка щодо позивача і дитини змінились в сторону погіршення.

Так, відповідно до статті 291 ЦК України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Приписами статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

На теперішній час малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось 3 повних роки.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 4, 5 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Тобто, вирішальними обставинами, які впливають на визначення місця проживання дитини, яка не досягла віку десяти років є: ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків; прихильність дитини та стан її здоров`я; заборона передачі дитини на проживання тому з батьків хто не має самостійного доходу; висновок органу опіки та піклування та інші суттєві для справи обставини до яких можливо віднести умови проживання, зручність розташування житла та інше.

Однак, в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини та доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

У пункті 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, визначено, що для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Працівник служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини проводить бесіду з батьками та відвідує дитину за місцем проживання, про що складає акт обстеження умов проживання, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи для забезпечення проведення оцінки потреб сім`ї з метою встановлення спроможності матері, батька виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) стосовно проведення обстеження його житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини, працівник якої проводить з ним бесіду. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Позивач у вказаній справі органом опіки та піклування визначила Відділ у справах дітей по Вознесенівському району Запорізької міської ради (третя особа по справі), посилаючись на те, що позивач разом з дитиною зареєструвались як тимчасово переміщені особи у Вознесенівському районі міста Запоріжжя.

Однак, в порушення вимог пункту 72 вищевказаного Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, позивач ОСОБА_1 так і не звернулась до служби у справах дітей за місцем свого проживання (перебування) з заявою стосовно проведення обстеження її житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання.

Судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зверталась до Відділу по Вознесенівському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради не з заявою про проведення обстеження її житлово-побутових умов і складення акта обстеження умов проживання, а лише з клопотанням про надання листа про неможливість складання і надання актів обстеження житла у зв`язку з переміщенням її з дитиною до іншого міста в пошуках кращого житла і роботи (а.с. 63-64).

Відділ по Вознесенівському району Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради розглянув вищевказане клопотання представника позивача та листом № 210/09-24 від 17 червня 2022 року роз`яснив представнику позивача, що у зв`язку з переміщенням матері з дитиною до іншого міста належною юридичною особою є орган опіки та піклування за місцем фактичного перебування дитини з матір`ю, розгляд питання по суті та надання відповідного висновку має здійснюватись органом опіки та піклування за місцем фактичного проживання дитини (а.с. 72-73).

Але, до органу опіки та піклування за місцем фактичного проживання дитини позивач так і не звернулась.

Більш того, переставши проживати за адресою: АДРЕСА_2 , позивач не повідомила суду адресу свого з дитиною нового місця проживання, що позбавляє суд можливості залучити до участі у справі належний орган опіки та піклування та отримати письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Таким чином, незважаючи на те, що згідно статті 19 СК України участь органу опіки та піклування та надання письмового висновку щодо розв`язання спору у вказаній справі є обов`язковими, матеріали справи не містять висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , що само по собі є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Однак, стороною позивача так і не було надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності виключних обставин передбачених ч. 2 ст. 161 СК України (позивачем не надано суду жодних доказів щодо неперебування її на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не надано довідки щодо стану здоров`я, не надано довідки про наявність доходу або заробітку, не надано жодної характеристики з місця роботи або з місця проживання).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні вказаної справи суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керується пріоритетом прав дитини, та має на меті ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини.

Будь-яких доказів, які б давали суду підстави вважати, що визначення місця проживання дитини з матір`ю в даному випадку є доцільним та сприятиме забезпеченню нормального життя, здоров`я і морального виховання дитини, стороною позивача суду не надано.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належні, допустимі та достатні докази, що матеріально побутові умови за місцем проживання позивача відповідають вимогам житлового приміщення, містять все необхідне для проживання малолітньої дитини, також стороною позивача до суду не надані.

Позивач ОСОБА_1 наполягаючи на визначенні місця проживання дитини з нею не надала суду достатніх доказів того, що за умовами її проживання з урахуванням саме її доходів, її особистих якостей, обставин її життя, особливостями її відносин з дитиною саме вона має перевагу перед батьком дитини при визначенні місця її проживання.

При цьому, судом також не виявлено та не встановлено таких виключних обставин, які за змістом принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року давали б підстави дійти висновку про можливість та доцільність розлучення дитини з батьком.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, дослідивши повно, всебічно та безпосередньо матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, оскільки, незважаючи на обов`язковість участі органу опіки та піклування та обов`язковість надання письмового висновку щодо розв`язання спору, матеріали справи не містять висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , а також враховуючи недоведеність стороною позивача факту наявності у позивача належних матеріально-побутових умов для проживання дитини з матір`ю та недоведеність факту відсутності виключних обставин, що перешкоджали б передачі дитини для проживання разом з її матір`ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю на теперішній час задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то судові витрати ОСОБА_1 по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст.ст. 15, 16, 291 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України та керуючись 2, 3, 4, 19, 76-82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Відділ у справах дітей по Вознесенівському району Запорізької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез