Провадження № 2/761/2281/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

при секретарі: Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», предмет позову: захист прав споживачів фінансових послуг, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (відповідач), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», в якому просило стягнути з відповідача 3418564,64 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 , як вкладником, та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» протягом 2014-2015 рр. було укладено ряд договорів про банківський строковий вклад (депозит). Постановою НБУ № 898 від 17 грудня 2015р. відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку. Позивачці, як вкладнику ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було виплачену гарантовану суму вкладу в загальному розмірі 200000,00 грн. та позивачкою (вкладником) була подана вимога про отримання сум, які перевищують суму гарантованого відшкодування. Згідно довідки від 21 квітня 2016 року за вих. № 9-331100/542 Банк повідомив позивачку про включення її кредиторської вимоги на суму 3418564,64 грн. до четвертої черги вимог кредиторів. Остання вважає, що відповідно до законодавства, пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Оскільки такою особою згідно офіційних даних є саме відповідач, позивачка була змушена звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення на її користь сум, належних їй на праві власності грошових коштів.

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що відсутній запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про ліквідацію банку, вказана процедура триває. Сам факт завдання шкоди не може бути встановлений до закінчення процедури ліквідації банку. Покладання відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Вироку суду у кримінальному провадженні, де була б встановлена вина відповідача не надано. Надані позивачем письмові докази-ухвали суду стосуються службових осіб АТ «Банк «Фінанси та кредит», а не відповідача ОСОБА_2 .

Третя особа надала до суду письмові пояснення в яких зазначила, що вважає позов необґрунтованим, оскільки сам факт завдання шкоди позивачу не може бути доведеним до припинення процедури ліквідації банку. Вважає недоведеним твердження про те, що права позивача наразі порушено.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просили його задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про день та час розгляду справи, про причини неявки в суд не повідомили.

Третя особа в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи, про причини неявки в суд не повідомила.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу, що не з`явились.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 , як вкладником, та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» протягом 2014-2015 рр. було укладено ряд наступних договорів про банківський строковий вклад (депозит):

-договір-заяву № 300131/130475/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 10 листопада 2014 року, за умовами якого ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 10021,20 доларів США на вкладний рахунок № НОМЕР_1 на строк з 10 листопада 2014 року по 15 листопада 2015 року, під 13,60 % річних;

-договір-заяву № 300131/144254/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) у «Пенсійний» від 09 грудня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 13000,00 доларів США на вкладний рахунок № НОМЕР_2 на строк з 09 грудня 2014 року по 14 грудня 2015 року, під 14,10 % річних;

-договір-заяву № 300131/144269/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 09 грудня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 2100,00 доларів США на вкладний рахунок № НОМЕР_3 на строк з 09 грудня 2014 року по 14 грудня 2015 року, під 14,10 % річних;

-договір-заяву № 300131/148524/370-14 про банківський строковий вклад (депозит «Пенсійний» від 16 грудня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розміри. 16650,00 доларів США на вкладний рахунок № НОМЕР_4 на строк з 16 грудня 2014 року по 21 грудня 2015 року, під 14,10 % річних;

-договір-заяву № 300131/148477/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 16 грудня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США на вкладний рахунок № НОМЕР_5 на строк з 16 грудня 2014 року по 21 грудня 2015 року, під 14,10 % річних;

-договір-заяву № 300131/148495/370-14 про банківський, строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 16 грудня 2014 року, за умовами якого ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США на вкладний рахунок № НОМЕР_6 на строк з 16 грудня 2014 року по 21 грудня 2015 року, під 14,10 % річних;

-договір-заяву № 300131/155945/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 13 січня 2015 року, за умовами якого ОСОБА_1 внесла грошові кошти у розмірі 38900,00 доларів США на вкладний рахунок № НОМЕР_7 на строк з 13 січня 2015 року по 18 січня 2016 року, під 14,10 % річних;

-договір-заяву № 300131/155947/370-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» від 13 січня 2015 року, за умовами якого позивачка внесла грошові кошти у розмірі 36050,00 доларів СЩА на вкладний рахунок № НОМЕР_8 на строк з 13 січня 2015 року по 18 січня 2016 року, під 14,10 % річних;

Постановою НБУ від 34/БТ від 19.01.2015 р. віднесено ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії проблемних.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Постановою НБУ № 898 від 17 грудня 2015р. відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку.

Відповідно до постанови Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» від 18 грудня 2015р. № 230 розпочату процедуру ліквідації банку строком з 18 грудня 2015р. по 17 грудня 2018р.

На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12, частини першої статті 35, частини п`ятої статті 44, частини третьої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 27 листопада 2017 року № 5175 про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» строком на два роки до 17 грудня 2019 року включно.

Відомості про відкликання банківської ліцензії, початок процедури ліквідації AT «Банк «Фінанси та Кредит» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку були опубліковані в газеті «Голос України» 23 грудня 2015 року за №242 (6246).

Кредиторські вимоги приймались уповноваженою особою Фонду на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит» з 23 грудня 2015 року по 21 січня 2016 року.

Позивачці, як вкладнику ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було виплачену гарантовану суму вкладу в загальному розмірі 200000,00 грн. та позивачкою (вкладником) була подана вимога про отримання сум, які перевищують суму гарантованого відшкодування.

Згідно довідки від 21 квітня 2016 року за вих. № 9-331100/542 уповноважена особа Фонду на ліквідацію AT «Банк «Фінанси та Кредит» повідомила ОСОБА_1 про включення її кредиторської вимоги на суму 3418564,64 грн. до четвертої черги вимог кредиторів.

Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому на підставі ст. 58 Закону «Про банки та банківську діяльність» просила стягнути кошти в розмірі 3418564,64 грн. з ОСОБА_2 як власника істотної участі в АТ «Банк «Фінанси та кредит».

Згідно ч. 2 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», істотною участю є пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.

Пов`язаними з банком особами є, зокрема, особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку.

Як вбачається з позовної заяви та даних Національного банку України власником істотної участі АТ «Банк «Фінанси та кредит» є ОСОБА_2 (97,6693%).

Власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку (ч. 3 ст. 58 вказаного Закону).

Пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду (ч. 6 ст. 58 Закону).

Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як вбачається із правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду №761/45721/16-ц від 28.09.2021 року: «Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з урахуванням отриманої суми відшкодування в розмірі 200000 грн. загальний розмір заборгованості за вкладом склав 710823,04 грн. У цій справі позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь коштів як збитків, завданих, на думку позивачки, неправомірними діями відповідача по відношенню до банку. Водночас такими діями збитки можуть бути завдані саме банку, а не позивачці. Не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього. Такий захист за участі позивача можливий лише за умови здійснення ним процесуального представництва постраждалого.»

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд звертає увагу на те, що законодавством не передбачена автоматична відповідальність пов`язаних з банком осіб за зобов`язаннями банку у випадку визнання його неплатоспроможним. Доказів на підтвердження тієї обставини, що саме з вини ОСОБА_2 було визнано неплатоспроможним АТ «Банк «Фінанси та кредит» позивачем не надано. Тобто, не доведено, що ОСОБА_2 не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансування й підтримки АТ «Банк «Фінанси та кредит» для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності й неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Будь-яких судових рішень (вироків суду) про встановлення вини ОСОБА_2 або докази на підтвердження того, що до ОСОБА_2 , як власника істотної участі у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», застосовувалися будь-які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, не надано.

Умовами укладеного між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та кредит» договору не передбачено, що пов`язані з банком особи мають нести відповідальність в разі невиконання Банком своїх зобов`язань чи визнання останнього неплатоспроможним.

Позивачем також не доведено і тієї обставини, що останньому діями відповідача було завдано збитків, оскільки законодавство встановлює, що збитками є певний (конкретний) розмір втрат, який особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою іншої особи.

Крім того, позивачем не доведено і причинно-наслідкового зв`язку між неправомірною поведінкою відповідача та заподіяними збитками.

Враховуючи вище викладене, вищевказана норма закону надає право на звернення до суду лише Фонду або уповноваженій особі Фонду в разі отримання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відмови пов`язаної з банком особи (в т.ч. власника істотної участі) у добровільному задоволенні відповідної вимоги або невиконання такої вимоги у встановлений строк.

В даному випадку з позовними вимогами звернувся клієнт банку, право якого на звернення до суду з такими вимогами не передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», предмет позову: захист прав споживачів фінансових послуг, стягнення коштів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: