Провадження № 22-ц/802/200/22 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С.І., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К.А.,

представника позивача - Кузіна Є. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що позичальник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 14 358,61 грн. На переконання позивача, відповідач є спадкоємцем спадкодавця, оскільки згідно з відміткою в копії паспорта останнього він постійно проживав із спадкодавцем, а відтак є таким, що прийняв спадщину (майнові права та зобов`язання) після смерті спадкодавця. Окрім того, позивачем вказано, що відповідач відмови від прийняття спадщини у визначений законом строк не подавав, отже фактично прийняв спадщину.

Враховуючи наведене, банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь кредитну заборгованість у розмірі 14 358,61 грн 61 коп. та відшкодувати йому судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , а тому є спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України. Відповідач заяви про відмову від прийняття спадщини не подавав, доказів того, що він не проживав разом із позичальником на день її смерті, матеріали справи не містять. Зазначає, що судом першої інстанції не було перевірено, хто є власником будинку за адресою реєстрації спадкодавця. Звертає увагу й на те, що відповідач до суду не з`являвся, заперечень чи відзиву на позов не надав, а отже, на ньому лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спадкодавця в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Кузін Є. В. просив апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та вважається таким, що отримав повістку у відповідності до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України за місцем його реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Кузіна Є. В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних належних та достовірних доказів, що відповідач ОСОБА_1 дійсно є спадкоємцем за законом після смерті боржника за кредитним договором ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Факт реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_1 за однією адресою із спадкодавцем ОСОБА_2 станом на 2013 рік, а також неподання відповідачем заяви про відмову від прийняття спадщини не може свідчити про прийняття останнім спадщини після смерті позичальника. Окрім цього, позивач звернувся до суду із претензією кредитора до Першої Луцької державної нотаріальної контори лише 24.11.2020, що значно перевищує строки, встановлені ст.1281 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 січня 2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н. Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_2 кредит в розмірі 15 400 грн, який у подальшому збільшено до 17 000 грн, на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 13.10.2017 серії НОМЕР_1 (а.с. 57).

Станом на момент смерті ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 05.01.2011 належним чином не виконала. Внаслідок чого, згідно з твердженнями позивача, в ОСОБА_2 була наявна заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 14 358,61 грн.

24 листопада 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори з претензією № SAMD№3330 (а.с. 58-59).

З листа Державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори № 2363/01-16 від 30 листопада 2020 року встановлено, що банк подав неналежно оформлену претензію із зазначенням недостовірних даних (а.с.60).

08 червня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до ОСОБА_1 із листом-претензією від 20 травня 2021 року про сплату заборгованості по кредитному договору, укладеному раніше ОСОБА_2 (а.с.61-64).

Пред`являючи позов до ОСОБА_1 , як сина спадкодавця, позивач посилався на те, що ОСОБА_2 та відповідач на час відкриття спадщини були зареєстровані за однією адресою, відтак ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_2 , яку вона надала позивачу на момент звернення із заявою б/н від 05 січня 2011 року, станом на 05 січня 2011 року вона була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 54-55).

Разом з тим, із наявної в матеріалах справи копії паспорта відповідача ОСОБА_1 , який також був клієнтом цього ж банку, вбачається, що 19 травня 2000 року він був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.56).

Проте, в матеріалах даної справи міститься отримана на запит суду у зв"язку із відкриттям провадження у цій справі інформація про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 з 25 вересня 2019 року по час видачі довідки - 19.07.2021 р. (а.с.77).

Оскільки судом першої інстанції не було вирішене клопотання позивача про витребування доказів, то під час розгляду справи ухвалами апеляційного суду від 08 лютого 2022 року клопотання представника позивача АТ КБ "ПриватБанк" Кузіна Є. В. про витребування доказів було задоволено.

Витребувано з Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області належним чином завірену копію спадкової справи, заведену після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Витребувано з Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради інформацію про склад сім"ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Згідно з листом Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради встановлено, що за відомостями Реєстру Луцької міської територіальної громади місце проживання ОСОБА_2 за вказаною вище адресою зняте з реєстрації з 01.09. 2017 у зв`язку з вибуттям на іншу адресу (а.с. 150).

15 лютого 2022 року від Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області надійшла відповідь на запит суду за № 227/01-16, про те, що згідно з Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 68536061 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась (а.с.144-145).

Таким чином, судом не встановлено, що померла відповідач та боржниця на час її смерті, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали за однією адресою, оскільки ОСОБА_2 з 1 вересня вибула з квартири по АДРЕСА_1 на іншу адресу, однак не встановлено, на яку саме, а відповідач ОСОБА_1 зареєстрований з 25 вересня 2019 року за теперішньою адресою на АДРЕСА_2 , проте невідомо, де він проживав станом на день смерті боржниці.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що ОСОБА_1 є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , однак доказів на підтвердження даного факту апелянтом не було надано.

Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано суду належних доказів щодо обсягу спадкового майна та його вартості. Інформація щодо наявності майна в померлої ОСОБА_2 відсутня.

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо додержання ним строку, передбаченого ст. 1281 ЦК України. Вказану раніше копію свідоцтва про смерть позичальниці ОСОБА_2 надав до суду та до нотаріуса позивач, однак ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, позивачем не названо дату, коли банку стало відомо про факт смерті позичальниці, а також коли та від кого ним було отримано це свідоцтво.

Відповідно до ч. 1,2,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, в силу ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, обставини, доведення яких є необхідним для задоволення даного позову, і в суді апеляційної інстанції не встановлені, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а частиною першої статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За правилами статей 1281, 1282 ЦК України (що діяли на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями статті 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника суду для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сам факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем станом на 2013 рік не є належним та допустимим доказом того, що ОСОБА_1 належить до кола осіб, визначених ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, суд апеляційної інстанції доходить висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді