Справа № 510/437/22
Провадження № 2-о/510/34/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.22 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Сорокіна К.В.,

за участю: секретаря Іванової Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ренійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту смерті.

В С Т А Н О В И В:
Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполь, причина смерті смерть пов`язана з виконанням військового обв`язку, загибель в бою.

Заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні просили встановити факт смерті їх сина ОСОБА_3 .

Представник заінтересованої особи Ренійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у судове засідання не з`явився, направив до суду лист з проханням розглянути справу у його відсутності, не заперечують проти встановленні факту смерті ОСОБА_3 .. Також у листі зазначено, що в актовому записі про смерть, відповідно до постанови КМУ від 10.11.2010 р. № 1025 повинно бути зазначено: прізвище, ім`я, по батькові, стать, громадянство, дата та місце народження померлого, дата та місце смерті, причина смерті.

Представник заявника адвокат Златі Н.С. у судовому засіданні уточнила вимоги, просила суд встановити факт смерті ОСОБА_3 , чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполь, причина смерті отримання множинних осколкових поранень під час бойового зіткнення з противником. Підтвердила обставини викладені у заяві, уточненні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Судом в ході судового розгляду справи були дослідженні: повідомлення про смерть ОСОБА_3 від 05.04.2022 р., за підписом начальника Ізмаїльського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковника С.Скоробогатько; сповіщення № 138 від 03.04.2022 р. про смерть ОСОБА_3 , за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 ; акт про настання смерті № 67/БТТр/68 від 04.04.2022 р. ОСОБА_3 , причина смерті отримання множинних осколкових поранень під час бойового зіткнення з противником; свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 ; витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 ; паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; паспорт громадянки України ОСОБА_2 ..

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що свідчить актовий запис громадянського стану про народження № 19 від 29.01.2003 р. ОСОБА_3 був прийнятий на військову службу до ЗСУ 22.11.2021 р. З 24.02.2022 р. відповідно до ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. 05.04.2022 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали повідомлення про загибель сина ОСОБА_3 , матроса в/ч НОМЕР_1 , водія заряджаючого реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до акту про настання смерті № 64/БТТр/68 від 04.04.2022 р. смерть матроса ОСОБА_3 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16 год. 30 хв. у м. Маріуполь, загинув безпосередньо здійснюючи заходи (приймаючи участь) кругової оборони міста Маріуполь, згідно бойового розпорядження ОТУ «Схід» БТ№13/1т/оц/оту від 27.02.2022 р., загинув внаслідок отримання множинних осколкових поранень під час бойового зіткнення з противником.
У зв`язку зі смертю сина, заявник звернувся до державних владних установ з метою оформлення свідоцтва про смерть та інших документів.
Однак оформити свідоцтво про смерть неможливо, оскільки факт смерті підтверджується неналежним документом - повідомленням про смерть та сповіщенням № 138. Для отримання свідоцтва про смерть необхідно надати лікарське свідоцтво про смерть, що в умовах бойових дій та війни отримати неможливо. Крім того, смерть настала в районі активних бойових дій.
Відсутність документів, які б посвідчували смерть особи, позбавляє можливості батьків загиблого отримати свідоцтво по смерть, реалізувати своє право на соціальну державну допомогу, вони не можуть користуватися правами та виконувати обов`язки, передбачені Конституцією України.
Враховуючи вищевикладені обставини, заявник вимушений звернутися до суду із подібною заявою, так як від встановлення факту смерті в певний час залежить виникнення права на отримання свідоцтва про смерть, а в подальшому державної соціальної допомоги, встановлення відповідного статусу.
Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
П. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення факту: смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. За приписами п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Мінюсту від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.
Разом з тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території де ведуться активні бойові дії, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь - якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.
Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.
Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.
Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, надані до суду докази та вислухавши думку осіб, які з`явились до судового засідання, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню, а факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 підлягає встановленню, оскілки від встановлення факту смерті в певний час залежить виникнення права на отримання свідоцтва про смерть, а в подальшому державної соціальної допомоги, встановлення відповідного статусу.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 293, 315-319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Ренійський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чоловічої статі, уродженця м. Рені Одеської області, громадянина України, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполь, причина смерті отримання множинних осколкових поранень під час бойового зіткнення з противником.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 317 ЦПК України, рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Костянтин СОРОКІН