Постанова

Іменем України

12 квітня 2022 року

м. Київ

справа № 726/1092/20

провадження № 61-11140св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Кривцова Крістіна Танасіївна, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Іпатова Марія Миколаївна, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталя Миколаївна, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Холоменюк Олена Ігорівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури на постанову Чернівецького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Владичана А. І., Височанської Н. К., від 18 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року заступник прокурора Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів, скасування державної реєстрації та припинення права, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 726/1108/17 скасовано рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2017 року, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на громадську будівлю (автомийку), площею 66,50 кв. м, яка складається з будівлі літ. «А», загальною площею 66,50 кв. м, навісу літ. «А'», навісів літ. «А''», літ. «А'''», літ. «А''''», очисної споруди І в АДРЕСА_1 .

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у справі № 726/250/18 скасовано ухвалу Садгірського районного суду

м. Чернівці від 20 квітня 2018 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , відповідно до якої за ОСОБА_7 визнано право власності на громадську будівлю (автогазовий заправочний пункт - далі АГЗП), яка складається з навісу газової колонки І, підземних резервуарів ІІ, рекламної конструкції ІІІ, які розташовані в

АДРЕСА_1 , та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно первинна реєстрація автомийки по АДРЕСА_1 , як об`єкта нерухомості, здійснена на підставі рішення Садгірського районного суду

м. Чернівці від 13 липня 2017 року у справі № 726/1108/17.

Аналогічно первинна реєстрація АГЗП, який знаходиться по АДРЕСА_1 , як об`єкта нерухомості, здійснена на підставі ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2018 року у справі

№ 726/250/18.

При цьому ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не отримували жодних дозвільних документів на будівництво автомийки та АГЗП, який є джерелом підвищеної небезпеки, не подавали декларацію про готовність об`єктів до експлуатації і не отримували для даних цілей земельну ділянку у власність або користування.

Відсутність зазначених документів свідчить про самочинність будівництва об`єктів, що виключає можливість визнання на них права власності в порядку, визначеному статтею 376 ЦК України, що і було констатовано судом апеляційної інстанції в судових рішеннях від 07 грудня 2017 року та 27 листопада 2018 року (справи № 726/1108/17, № 726/250/18).

Більш того, згідно із даними Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на місці самочинно збудованого об`єкта автомийки та АГЗП по АДРЕСА_1 відповідно до детального плану території, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради № 1141 від 06 березня 2014 року, який є невід`ємною частиною генерального плану м. Чернівців, запроектовано будівництво дороги, а тому зазначене самочинне будівництво суперечить вимогам чинної містобудівної документації.

Головним управлінням Держгеокадастру в Чернівецькій області 21 травня 2020 року проведена перевірка дотримання вимог земельного законодавства та встановлено, що за вказаними адресами здійснено самовільне зайняття земельної ділянки.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не набули права власності на автомийку та АГЗП, оскільки судові рішення, якими було визнано таке право, скасовані судом апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків з моменту їх ухвалення.

Натомість ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровано право власності на дані об`єкти.

У подальшому спірні об`єкті відчужено за договорами купівлі-продажу на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які у свою чергу передали ці об`єкти нерухомості в іпотеку з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором.

Прокурор вважав, що дії по відчуженню самочинно збудованих об`єктів на земельній ділянці комунальної власності та передання їх в іпотеку спрямовані на заволодіння земельною ділянкою територіальної громади

м. Чернівці поза її волею та створення перешкод у її звільненні та поверненні.

Посилаючись на викладене, прокурор просив суд:

1) визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нерухомого майна

від 11 серпня 2017 року за № 18438, а саме 1/2 громадської будівлі (автомийки) (індексний номер: 36583853 від 11 серпня 2017 року) по

АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ;

2) визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нерухомого майна

від 14 серпня 2017 року за № 18643, а саме 1/2 громадської будівлі (автомийки) (індексний номер: 36608421 від 14 серпня 2017 року) по

АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ;

3) визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нерухомого майна

від 29 травня 2018 року за № 288, а саме 1/2 громадської будівлі (АГЗП) (індексний номер: 41322553 від 29 травня 2018 року) по

АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ;

4) визнати недійсним договір купівлі-продажу частини нерухомого майна

від 30 травня 2018 за № 300, а саме 1/2 громадської будівлі (АГЗП) (індексний номер: 41342064 від 30 травня 2018 року) по

АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ;

5) визнати недійсним пункт 1.5 договору позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна від 07 вересня 2018 року № 5919, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони.

6) визнати недійсним пункт 1.5 договору позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна від 08 грудня 2017 року № 1439, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_6 , з іншої сторони;

7) скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю (автомийку) по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 101) та припинити право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

9) скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю (АГЗП) по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 210) та припинити право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

10) скасувати державну реєстрацію іпотеки, зареєстрованої на підставі договору позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна

від 08 грудня 2017 року № 1439, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_6 , з іншої сторони, оформлену записом, вчиненим приватним нотаріусом Лірниченко Н. М. за

№ 23834650;

11) скасувати державну реєстрацію іпотеки, зареєстрованої на підставі договору позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна

від 07 вересня 2018 року за № 5919, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, оформлену записом, вчиненим приватним нотаріусом Холоменюк О. І. за

№ 27825110;

12) усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га (кадастровий номер :40:005:0031) шляхом звільнення її від об`єктів нерухомості, а саме: громадських будівель (автомийки) по

АДРЕСА_1 та громадської будівлі (АГЗП) по

АДРЕСА_1 .

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці, у складі судді

Байцар Л. В., від 28 жовтня 2020 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , приватних нотаріусів Чернівецького міського нотаріального округу Кривцову К. Т., Іпатову М. М. , Лірниченко Н. М. , Холоменюк О. І .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці, у складі судді

Байцар Л. В., від 04 березня 2021 року позов заступника прокурора Чернівецької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернівецької міської ради задоволено.

Визнано недійсним договори купівлі-продажу від 11 серпня 2017 року за

№ 18438, від 14 серпня 2017 року за № 18643, від 29 травня 2018 року за

№ 288, від 30 травня 2018 року за № 300.

Визнано недійсним пункт 1.5 договорів позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна від 07 вересня 2018 року № 5919, від 08 грудня 2017 року № 1439.

Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю (автомийку) по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 101), припинено право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасовано державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - громадську будівлю (АГЗП) по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 210), припинено право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Скасовано державну реєстрацію іпотеки, зареєстрованої на підставі договорів позики грошових коштів та іпотеки нерухомого майна

від 08 грудня 2017 року № 1439, від 07 вересня 2018 року за № 5919.

Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га (кадастровий номер :40:005:0031) шляхом звільнення її від об`єктів нерухомості, а саме: громадських будівель (автомийки) по

АДРЕСА_1 та громадської будівлі (АГЗП) по

АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не набули права власності на автомийку по АДРЕСА_1 та АГЗП по

АДРЕСА_1 , оскільки судові рішення, якими було визнано таке право, скасовані судом апеляційної інстанції і не можуть бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків з моменту їх ухвалення. Подальші дії по відчуженню самочинно збудованих об`єктів на земельній ділянці комунальної власності та їх передання в іпотеку спрямовані на заволодіння земельною ділянкою територіальної громади м. Чернівці поза її волею та створення перешкод у звільненні та поверненні такої ділянки.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 березня 2021 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанцій, виходив із того, що спір вирішено за неналежного суб`єктного складу, оскільки до участі у справи не було залучено у якості відповідачів всі сторони оспорюваних договорів та належних відповідачів за вимогами про скасування державної реєстрації речових прав.

Крім того, колегією суддів враховано, що скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Апеляційний суд також вказав, що оскаржуване рішення суду першої інстанції по суті не переглядав, а відмова у задоволенні позову не позбавляє позивача права на захист шляхом звернення до суду з відповідним позовом до належних відповідачів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

30 червня 2021 року заступник керівника Чернівецької обласної прокуратури подав касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У серпні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судового рішення прокурор зазначає те, що апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц,

від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 03 липня 2019 року

№ 127/2209/18, у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 903/450/16, від 05 березня 2020 року у справі № 916/3545/15,

від 09 червня 2021 року у справі № 369/1873/19, від 03 березня 2021 року у справі № 641/2156/19-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 755/3782/17,

від 13 січня 2021 року у справі № 753/905/18, від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 23 жовтня 2019 року у справі № 201/10848/17,

від 19 грудня 2019 року у справі № 490/2845/17, від 06 листопада 2019 року у справі № 910/14328/17, від 10 травня 2018 року у справі № 910/15993/16, від 22 серпня 2019 року у справі № 910/10156/18, від 18 листопада

2020 року у справі № 154/883/19, у постановах Верховного Суду України

від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 907/544/14, від 03 лютого 2016 року у справі

№ 6-2026цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-1562цс15, від 05 квітня 2017 року у справі № 6-1534цс16 (пункт 1 частини другої статті 389

ЦПК України).

Наголошує на тому, що власниками незаконно збудованого майна на земельній ділянці, належній територіальній громаді, яка не передавалась у користування, були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є належними відповідачами.

Вважає, що спір у цій справі не впливає на права та інтереси

ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , оскільки судові рішення на підставі яких вони набули право власності на спірні об`єкти нерухомості вже скасовані, а ОСОБА_6 і ОСОБА_3 були залучені до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідачів та мали процесуальні права і обов`язки учасників справи.

Стверджує, що правовим наслідком відчуження сукупності будівельних матеріалів в якості об`єктів нерухомого майна самочинно збудованого на земельній ділянці комунальної власності, особою яка не мала на це права, є визнання таких правочинів недійсними. Земельна ділянка комунальної власності, яка використовується без будь-яких дозвільних документів, підлягає поверненню власнику з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд.

Доводи особи, що подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2022 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує на правильність висновків апеляційного суду щодо незалучення до участі у справі всіх належних відповідачів.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2017 року у справі № 726/1108/17за ОСОБА_5 визнано право власності на громадську будівлю (автомийку), площею 66,50 кв. м, яка складається з будівлі літ. «А», загальною площею 66,50 кв. м, навісу літ. «А'», навісів літ. «А''», літ. «А'''», літ. «А''''», очисної споруди І в АДРЕСА_1 .

Первинна реєстрація автомийки по АДРЕСА_1 , як об`єкта нерухомості, здійснена за ОСОБА_5 на підставі вказаного рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2017 року.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2018 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , відповідно до якої за ОСОБА_7 визнано право власності на громадську будівлю (АГЗП), яка складається з навісу газової колонки І, підземних резервуарів ІІ, рекламної конструкції ІІІ, які розташовані в

АДРЕСА_1 , та зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав та Реєстрі прав власності на нерухоме майно

Первинна реєстрація АГЗП, який знаходиться по

АДРЕСА_1 , як об`єкта нерухомості, здійснена за ОСОБА_7 на підставі ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 квітня

2018 року у справі № 726/250/18.

В подальшому ОСОБА_5 та ОСОБА_7 відчужено автомийку та АГЗП за договорами купівлі-продажу від 11 серпня 2017 року за № 18438 та 14 серпня 2017 року за № 18643, від 29 травня 2018 року № 288,

від 30 травня 2018 року № 300 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці за кожним.

На підставі зазначених договорів купівлі-продажу до відповідного державного реєстру внесено записи про реєстрацію права власності за відповідачами.

08 грудня 2017 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_6 , з іншої, укладено договір позики грошових коштів в сумі 150 000 грн та іпотеки нерухомого майна № 1439, згідно з пунктом 1.5 якого предметом іпотеки є громадська будівля (автомийка) по

АДРЕСА_1 .

07 вересня 2018 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої, укладено договір позики грошових коштів в сумі 160 000 грн та іпотеки нерухомого майна № 5919, згідно з пунктом 1.5 якого предметом іпотеки є громадські будівлі АГЗП по

АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 07 грудня 2017 року у справі № 726/1108/17, за апеляційною скаргою прокурора, скасовано рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 липня 2017 року та у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання права власності відмовлено.

У справі № 726/250/18 постановою Чернівецького апеляційного суду

від 27 листопада 2018 року за апеляційною скаргою прокурора, скасовано ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2018 року про затвердження мирової угоди, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. В подальшому в суді першої інстанції, за ініціативою позивача ОСОБА_7 , позов залишено без розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої-другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів та їх окремих положень, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації іпотеки

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору, як відповідачі, мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них (постанова Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі

№ 570/1533/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 зазначила, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Таким чином, встановивши, що до участі у справі за вимогами про визнання недійсними договорів та їх окремих положень, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації іпотеки, не залучені належні співвідповідачі, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , як сторони оспорюваних договорів купівлі-продажу, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , як сторони договорів позики та іпотеки і особи, що мають зареєстровані обтяження щодо спірного майна, апеляційний суд з підстав неналежного суб`єктного складу, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів та їх окремих положень, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації іпотеки.

Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків, а тому залучення вказаних осіб до участі у справі в якості третіх осіб не свідчить про дотримання позивачем процесуальних норм права.

За відсутності відповідної заяви прокурора та/або Чернівецької міської ради про залучення ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідачів, суд не вправі був самостійно вчинити такі процесуальні дії.

Наведеним спростовуються відповідні доводи касаційної скарги прокурора.

Посилання касаційної скарги на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 03 липня 2019 року № 127/2209/18, у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 369/1873/19,

від 03 березня 2021 року у справі № 641/2156/19-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 755/3782/17, від 13 січня 2021 року у справі № 753/905/18,

від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 23 жовтня 2019 року у справі № 201/10848/17, від 19 грудня 2019 року у справі № 490/2845/17, є необґрунтованими, оскільки за встановлених обставин у розглядуваній справі висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним в зазначених постановах.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (статті 391 ЦК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

За правилами статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.

Новий власник, набуває усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник, а тому є належним відповідачем за заявленими вимогами про повернення земельної ділянки, приведення її у попередній стан та знесення самочинного будівництва (постанова Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 755/3782/17).

Отже за такими позовними вимогами закон не вимагає обов`язкової процесуальної співучасті в якості співвідповідачів разом із новим власником майна ще й іпотекодержателя та/або попереднього (первісного) власника майна.

У розглядуваній справі іпотекодержателі та попередні власники були залучені до участі у справі в якості третіх осіб та мали можливість як наводити свої заперечення проти позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, так і оскаржувати судові рішення у разі незгоди із ними.

Крім того, інтереси іпотекодержателів в даному випадку забезпечені умовами договорів іпотеки від 08 грудня 2017 року та 07 вересня

2018 року, згідно з якими у випадку загибелі, втрати або пошкодження предмета іпотеки іпотекодавці зобов`язані замінити предмет іпотеки іншим рівноцінним майном.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, виходив з того, що земельна ділянка яка є власністю територіальної громади м. Чернівці самовільно зайнята відповідачами, самочинно збудовані об`єкти (автомийка, АГЗП) до експлуатації не приймались, земельна ділянка для їх будівництва і обслуговування не надавалась, а на місці самочинно збудованих об`єктів запроектовано будівництво дороги.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, вказані висновки місцевого суду не перевірив, обмежившись посиланням на неналежний суб`єктний склад учасників справі.

Однак, з вищенаведених причин, стосовно цих позовних вимог висновки апеляційного суду щодо неналежного суб`єктного складу не є обґрунтованими.

За змістом статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не в повній мірі відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, передбачені частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Чернівецького апеляційного суду від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович