Справа № 161/7461/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/229/22 Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Киці С. І., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника ВДВС Будя С. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінстандарт", Акціонерне товариство "Укрсиббанк", про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із даною заявою, мотивуючи вимоги тим, що 30.07.2021 р. між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про припинення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 26.09.2008 р., відповідно до якого сторони вирішили припинити зобов`язання шляхом заміни первісного зобов`язання новим у порядку ст.604 ЦК України.

Заявники зазначають, що відповідно до укладеного договору сторони домовились, що первісне зобов`язання у сумі 261 132,99 грн кредитної заборгованості, 12 151,02 грн пені та 2 732,84 грн судового збору заміняється новим, обсяг якого визначили в розмірі 1 000 грн, який позичальники зобов`язались сплатити кредитору в строк до 15.08.2021 р. включно. З дати виконання позичальниками зобов`язань сторони погодили, що такі зобов`язання позичальників та договори поруки, а також іпотека за іпотечним договором від 06.09.2008 р. вважатимуться припиненими, а стягувач втрачає право на пред`явлення до примусового виконання до органів ДВС виконавчого листа.

Також вказують, що зобов`язання за кредитним договором були припинені 09.08.2021р. у зв`язку із повним виконанням ними умов договору від 30.07.2021р.

Враховуючи наведене, заявники просили визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №161/7461/13-ц, видані Луцьким міськрайонним судом Волинської області 14.01.2014 р. про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кредитної заборгованості та судового збору на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2021 року заяву задоволено.

Визнано такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи №161/7461/13-ц, видані Луцьким міськрайонним судом Волинської області 14 січня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кредитної заборгованості та судового збору на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати дану ухвалу суду та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що наведені в оскаржуваному судовому рішенні підстави для задоволення заяви не є причинами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження з виконання наведеного судового рішення відкрито і по сьогоднішній день рішення не скасоване. Вказує на те, що ОСОБА_1 може пред`явити підтвердження того, що перед стягувачем борг відсутній, доплатити виконавчий збір у розмірі 27419,49 грн і витрати виконавчого провадження, а лише після того усі наявні арешти, накладені на останнього, будуть зняті та виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, боржником у даній справі не наведено обґрунтованих підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки він виданий на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області, що набрало законної сили та не скасоване.

У відзиві на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У судовому засіданні представник ВДВС Будь С. Л. апеляційну скаргу підтримав та просив ухвалу скасувати і в задоволенні заяви боржників відмовити.

Будучи належним чином повідомленими про час ті місце розгляду справи, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника ВДВС, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з таких підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки зобов`язання за кредитним договором були припинені 09.08.2021 р. у зв`язку із повним виконанням умов договору від 30.07.2021 року, тому відповідно до вимог ст. 432 ЦПК України наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Однак, з такими висновками місцевого суду колегія суддів не може погодитись з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області 14 січня 2014 року видано виконавчі листи про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кредитної заборгованості у розмірі 261132,99 грн, пені у розмірі 12151,02 грн та по 910,95 грн судового збору з кожного на користь ПАТ «УкрСиббанк», які перебувають на примусовому виконанні.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 03.06.2021 р. замінено сторону-стягувача у виконавчому провадженні №42093120 та зведеному виконавчому провадженні №52098129 у цивільній справі №161/7461/13-ц із ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» .

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2013 року про стягнення з боржників кредитної заборгованості знаходиться на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби з 17.02.2014 року, не було виконане, стягнута судом заборгованість за кредитним договором боржниками не була погашена.

Як на підставу визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, боржники ОСОБА_1 і ОСОБА_3 покликаються на укладення 30.07.2021 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ними договору про припинення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 26.09.2008 р., за умовами якого сторони дійшли згоди припинити зобов`язання за цим кредитним договором шляхом заміни первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація) в порядку ст. 604 ЦК України. За новим зобов`язанням позичальник зобов`язався сплатити кредитору суму в розмірі 1000 грн в строк до 15.08.2021 р. включно шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок кредитора і таку оплату здійснив, що стверджується квитанцією №2 від 09.08.2021 р., таким чином припинивши зобов`язання за кредитним договором.

Згідно з частиною 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Як визначено ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд розглядає заяву в судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

У даному випадку оскаржувану ухвалу суд постановив без участі представника ВДВС, на примусовому виконанні в якого знаходяться вказані виконавчі листи.

Колегія суддів вважає, що подаючи апеляційну скаргу на ухвалу суду у справі, в якій апелянт Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не брав участі, є особою, права якої порушено цим судовим рішенням, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06,2016 року №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Заходи примусового виконання рішень визначено частиною першою статті 10 Закону №1404-VІІІ.

Частиною 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції до 28.08.2018 року), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. А з 28.08.2018 року виконавчий збір стягується не від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом

Частиною 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пункт 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з п.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.8 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі. виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, у разі безпідставного визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стає неможливим стягнення з боржників відповідної суми виконавчого збору, що і спонукало апелянта на подачу даної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підставами для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є випадки, коли його було видано помилково та обов`язок боржника відсутній повністю або частково - без конкретизації обставин, з якими може бути пов`язана така відсутність.

Як випливає зі змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 р., а також зазначено Верховним Судом у постанові від 16.01.2018 р. у справі № 755/15479/14-ц, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. До підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню) відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа, або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону).

Разом з тим, відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону "Про виконавче провадження" передбачено , що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 434 ЦПК України визначено порядок та підстави вирішення судом питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення, а п.п.1, 2 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави для закінчення виконавчого провадження у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Таким чином, наведеними нормами матеріального і процесуального права передбачено порядок вирішення між сторонами у процесі примусового виконання виконавчого документа спірних питань щодо його виконання або закінчення виконавчого провадження, якими сторони виконавчого провадження вправі скористатися у випадку досягнення будь-яких домовленостей.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, немає, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення заяви боржників зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду і прийняття нового судового рішення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2270 грн підлягають відшкодуванню усіма боржниками у рівних частках по 756,67 грн із кожного.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2021 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих листів №161/7461/13-ц, виданих Луцьким міськрайонним судом Волинської області 14 січня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кредитної заборгованості та судового збору на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк».

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) по 756 (сімсот п`ятдесят шість) грн 67 коп. з кожного судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді