У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2022 Справа №607/1257/22

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбич В.Л., при вирішенні питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача Тернопільської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Однак подана позовна заява не відповідає вищевказаним вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (992,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12 405 грн.).

Позивачем подано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 908 грн. та заявлено клопотання про зменшення судового збору, у якому просить зменшити розмір судового збору пов`язаного з розглядом справи до 992 грн. у справі. Позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що сума судового збору для нього являється надмірно великою, просить врахувати, що він втратив близьку людину, є одиноким непрацюючим пенсіонером, малозабезпеченою особою, оскільки має мінімальний розмір пенсії 1854 грн., а також різко погіршився стан здоров`я позивача у зв`язку з перенесеним інсультом. ОСОБА_1 був вимушений пройти курс лікування та реабілітації, що по витратах дорівнює його річному доходу та перебуває у вкрай скрутному становищі. Із вказаних підстав просить зменшити розмір оплати судового збору.

Вирішуючи питання наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Таким чином, стаття 136 ЦПК України, передбачає право суду, а не обов`язок відстрочити, розстрочити, зменшити розмір, або звільнити від оплати судових витрат, враховуючи майновий стан сторони.

У п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), було зазначено, що «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат), по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Практика ЄСПЛ стосовно сплати судового збору аналогічна: судовий збір не повинен обмежувати право заявників на доступ до правосуддя та має бути «розумним». Разом з тим, на думку ЄСПЛ, судовий збір є таким собі обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Положеннями пункту 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вбачається, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Верховний Суд в ухвалі від 15.09.2020 у справі № 640/20109/19 зазначив: «Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland»), заява №71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland»), заява №73547/01)».

Позивачем ОСОБА_1 до заяви про зменшення сплати судового збору додано копію пенсійного посвідчення, копію довідки про доходи з червня 2021 по листопад 2021, копію виписки із історії хвороби.

Однак, позивачем не надано доказів щодо розміру його доходів за цілий 2021 рік, як цього вимагає п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Крім цього, позивачем не надано жодних інших доказів на підтвердження того, що його майновий стан не дозволяє сплатити суму судового збору у визначеному законом розмірі, зокрема, доказів про відсутність у нього нерухомого майна, транспортних засобів, тощо.

Суд вважає, що подані позивачем відомості самі по собі не є достатнім доказом скрутного майнового стану особи.

Норма, що передбачає повноваження суду на звільнення особи від сплати судового збору не є імперативною, це є правом, а не обов`язком суду. Водночас сплата судового збору є обов`язком позивача, а тому зловживання правом на звільнення від його сплати є неприпустимим.

Окрім того, важливе значення для висновку про майновий стан заявника, що міг бути підставою звільнення від сплати судового збору, є дані про його матеріально-побутові умови проживання, наявність у власності нерухомого майна, ведення ним підсобного господарства, наявність інших джерел доходу.

У статті 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на зазначене, суддя приходить до висновку, що заявлене клопотання про зменшення сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, ч. 5 ст. 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

З аналізу змісту ст. 176 ЦПК України вбачається, що ціна позову повинна визначатися, виходячи із дійсної вартості зазначеного майна.

Відповідно до роз`яснень, які викладені у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду справи. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Так, у позовній заяві позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 47,95 кв. м., житловою площею 26,2 кв. м..

При цьому зазначено, що ціна позову становить 40268,28 грн, та як наслідок розмір ставки судового збору розрахований із вказаної суми. На підтвердження вартості квартири до позовної заяви надано довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 20 січня 2022 року № 201-03533225, яка є додатком 2 до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку.

Докази, які надані позивачем ОСОБА_1 для оцінки спірного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , суд вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки оціночна вартість об`єкта оцінки може бути набагато вищою. Датою формування довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості є 20 січня 2022 року. Проте з даної довідки не вбачається станом на яке число здійснена оцінка спірної квартири, яка дала би змогу суду вважати її відповідною на даний момент.

Разом з тим така вартість кватири не є актуальною станом на січень 2022 року, тобто на момент звернення з даною позовною заявою. Будь-яких інших відомостей, які б підтверджували дійсну вартість спірного майна, зазначену у позовній заяві, у цій заяві не міститься. Також докази на підтвердження дійсної вартості спірного майна станом на даний час та дійсної ціни позову до позовної заяви не додані.

Вказане у свою чергу позбавляє суд можливості встановити правильність суми судового збору, сплаченого за подання цього позову.

За вказаних обставин, позивачу слід надати документ, на підтвердження дійсної вартості квартири АДРЕСА_1 , станом на 2022 рік.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За вказаних обставин, суддя приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення вищевказаних недоліків.

Зазначені в ухвалі недоліки слід усунути шляхом надання до суду доказів визначення ціни позову, а саме дійсної вартості спірної квартири та сплати судовий збір у розмірі 1% ціни позову (1/2 дійсної вартості квартири), але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму працездатних осіб (992,40 гривень) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (12 405 гривень) з врахування сплаченого позивачем судового збору у сумі 992,40 грн..

Судовий збір сплатити за наступними реквізитами рахунку:

Отримувач: УК у м. Тернополі/м. Тернопіль/22030101;

Код отримувача: (код за ЄДРПОУ): 37977599;

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

Рахунок отримувача: UA0019751;

Код класифікації доходів бюджету: 22030101;

Судовий збір, за позовом, прізвище ініціали, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_2 про зменшення сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності - залишити без руху, надавши позивачу строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення вказаних недоліків.

У випадку невиконання вимог даної ухвали заява буде вважатись неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

CуддяВ. Л. Дзюбич