Справа № 697/2372/21
Провадження № 2/697/94/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря с/з Чемерис Л.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Бовшика М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Канів Черкаської обалсті в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за фактичний час незаконного відсторонення від роботи, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відокремленого структурного підрозділу "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та поновлення позивача на роботі. Позовні вимоги мотивує тим, що вона працює викладачем Відокремленого структурного підрозділу "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини". У листопаді 2021 року нею було виявлено грубе порушення її конституційного права на роботу з боку Відповідача, яке полягало в тому, що від неї постійно незаконно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеження прав працівника щодо повноцінної роботи і вона неодноразово повідомляла відповідача про протиправність його дій. Незважаючи на це, 08 листопада 2021 року Відповідачем їй було вручено Наказ №27-к від 08.11.2021 про відсторонення їїз роботи з 08.11.2021 на час відчутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. Вважає даний наказ незаконний та такий, що підлягає скасуванню, оскільки він не відповідає вимогам ст.ст.43,49 Конституції України. Вважає, що відмова працівника від вакцинації не може вважатися порушенням трудової дисципліни. Зазначає, що Дорожньою картою з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021 - 2022 роках, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я від 24.12.2020 № 3018 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 09.02.2021 № 213), встановлено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп. Згідно ст.46 КЗпПУ відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Правової можливості відсторонення працівників від роботи із підстав визначених у наказі про відсторонення не передбачено. Вважає, що діюча постанова про введення карантину є незаконною і не підлягає виконанню, тому не вбачає правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватись від короновірусної хвороби COVID-19 та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися від цієї хвороби. Просить визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 27-к від 08.11.2021 про відсторонення позивача від роботи; зобов`язати відповідача виплатити їй невиплачену заробітну плату за фактичний час незаконного відсторонення від роботи та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Льон О.М. від 18.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

22.11.2021 ОСОБА_1 усунуто недоліки зазначені в ухвалі суду.

18.11.2021 ухвалою Канівського міськрайонного суду від 23.11.2021 справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання для дачі пояснень.

30.11.2021 представником відповідача - адвокатом Бовшиком М.Ю. подано до cуду відзив на позовну заяву, в якому посить відмовити у задоволенні позовної заяви та стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та зазначає, що на момент звернення до суду ОСОБА_1 займає посаду "Викладач Відокремленого структурного підрозділу "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини". коледжу". 27.10.2021 вона особисто ознайомилась з наказом №194 про попередження щодо вакцинації викладачів та працівників коледжу, що підтверджується особистим підписом позивача про ознайомлення з наказом. Для видачі зазначеного Наказу підставою стали вимоги Постанови КМУ від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021, ст.46 КЗпПУ, ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб » №1645-ІІІ від 06.04.2000, Постанова КМУ від 19.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». 05.11.2021 позивач отримала попередження №310 від 02.11.2021 з яким вона ознайомилась, про що свідчить напис "згодна» , проте від підпису відмовилась, що підтверджено свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , де зазначено, що позивача з 08.11.2021 буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на строк, до усунення причин, що зумовили причини такого відсторонення, якщо до 05.11.2021 остання не надасть документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19. Також, проінформовано, що період відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії та оплати тимчасової непрацездатності. Позивач не надала доказів того, що остання має протипоказання щодо вакцинування проти COVID-19. Враховуючи те, що ОСОБА_1 , добровільно та без поважних причин, не виконала вимоги наказу №194 від 27.10.2021, попередження №310 від 02.11.2021 та інших чинних нормативно-правових актів, остання була відсторонена від роботи з 08.11.2021 на час відсутності щеплень проти COVID-19 без збереження заробітної плати, про що зазначено в наказі №27-к від 08.11.2021, з яким позивач ознайомилася особисто, про що свідчить підпис позивача в графі "з наказом ознайомлено" та написом "не погоджуюсь». Тому просить у задоволенні позову відмовити, стянути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

08.12.2021 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що відповідач вказав на той факт, що оспорювані дії були виконані без порушення Конституції України, однак жодним чином не спростував основні доводи позивача про факт порушення саме Конституції України в частині при яких умовах можливо вводити протиепідеміологічні заходи, а саме при введенні надзвичайного чи військового стану. Лише в такому випадку можливе обмеження певних прав осіб громадян країни і протиепідеміологічних також. Вважає, що обґрунтування у відзиві відповідача є безпідставними, жодним чином не аргументовані та братися до уваги суду не повинні. Просить її вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснила, що відповідачем порушено її права, що полягають у наданні інформації щодо вакцинації від ковід-19 та обмеження на роботі. Відповідач 08.11.2021 відсторонив її від роботи, посилався на наказ Міністерства охорони здоров`я України, однак в посадовій інструкції чи інших документах такого зобов`язання немає, так як немає повноважень про відсторонення від роботи з підстав відсутності вказаного щеплення. Перед цим відповідачем їй було вручено повідомлення про відсторонення з роботи, позивач пояснила, що у неї відбирають право на працю, яке передбачено Конституцією України. Відсторонення передбачено лише у випадках ст. 46 Кодексу законів про працю України. Вона пройшла медичний огляд, порушень не допускала, а тому ніяких підстав для недопуску її до роботи не було. Ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає обов`язкові щеплення, щеплення від ковід-19 туди не включено. Згідно ст. 6 цього Закону інформація про стан здоров`я є конфіденційною. Підзаконні нормативні акти мають відповідати Конституції України. Просить скасувати наказ та стягнути на її користь заробітну плату та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив стягнути витрати на сплату судового збору та правову допомогу. Суду пояснив, що відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, дискримінація забороняється. Відповідачі посилаються на повідомлення про обов`язкове вакцинування від ковід-19, як на підставу відсторонення позивача від роботи, керуючись підзаконними нормативними актами. Проте, підлягають застосуванню норми Конституції України та Законів України. Інформація про вакцину не надається, а держава не вчинила сукупності всіх дій для встановлення необхідності вакцинації в інтересах суспільства. Щеплення від такої інфекційної хвороби, як ковід-19 не визначені як обов`язкові та не внесені до календаря щеплень, а тому не є обов`язковими. Також при відстороненні від роботи відмова працівника від вакцинації має бути зафіксована належним чином. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» виключно лікар може встановити факт відмови особи від обов`язкових щеплень. Іншого порядку встановлення факту відмови від вакцинації Закони не містять. Якщо така обставина встановлена, лікар повідомляє про це головного санітарного лікаря регіону, який складає подання та надсилає його до роботодавця. Право внесення головним санітарним лікарем такого подання передбачене Інструкцією про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, яка прийнята у відповідності із Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». При отриманні такого подання роботодавець має видати наказ на відсторонення працівника від роботи. Видача наказу відповідача на підставі повідомлення про обов`язкову вакцинацію є порушення ч.2,6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Наказ про відсторонення від роботи позивача не містить відомостей про її відмову від щеплення, передбачені цим Законом. Повідомлення відповідача містить вимогу відкрити медичні дані позивача, проте інформація про вакцинацію є медичною таємницею, яка може бути витребовувана лише судом за клопотанням роботодавця. Відповідно до Європейської хартії прав пацієнтів, Конституції України, Цивільного кодексу України, Законів України «Про охорону здоров`я», «Про інформацію» забороняється поширювати конфіденційну інформацію щодо здоров`я. Також Кабінет Міністрів України відповідно до Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» наділений повноваженнями встановлювати та відміняти карантин, але не має права його продовжувати. Посилання відповідачів на практику Європейського суду з прав людини є неприйнятними, оскільки суперечать обставинам, на які посилається позивач. Оскільки право позивача було порушено виданням відповідачами оспорюваних наказів про відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати, ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідачів виплатити середню заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Представник відповідача Бовшик М.Ю. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, заявлених у відзиві на позов та запереченні, зазначив, що відповідно до діючого законодавства особа, яка не вакцинована від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не може здійснювати свою викладацьку діяльність в закладі освіти та повинна бути відсторонена від роботи без збереження заробітної плати до надання нею сертифікату про вакцинацію, просив у задоволенні позову відмовити повністю, стягнути з Позивача судові витрати, оскільки такі витрати підтверджені доказами.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матералів справи вбачається , що ОСОБА_1 працює у Відокремленому структурному підрозділі "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" на посаді викладача коледжу.

27.10.2021 директором Відокремленого структурного підрозділу "Канівського фахового коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" ОСОБА_3 був виданий наказ №194 « Про попередження щодо вакцинації викладачів та працівників коледжу», з яким ознайомлений трудовий колектив навчального закладу, враховуючи ОСОБА_1 (а.с.54).

Відповідачем 02.11.2021 надано ОСОБА_1 попередження №310, в якому, зокрема, пропонувалося надати документ, що підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 в час до 05.11.2021, а в разі відмови чи відсутності таких, вона попереджалася, що з 08.11.2021 буде відсторонена від роботи без збереження заробітної плати на підставі статті 46 КЗпПУ та ст.12 Закону України « Про захист населення від інфекційних хвороб » №1645-ІІІ від 06.04.2000, в якому позивачка зазначила свою незгоду з таким попередженням (а.с.8).

Наказом №27-к від 08.11.2021 ОСОБА_1 була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати, до усунення причин, що його зумовили (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, у позові відповідачем вказано відокремлений структурний підрозділ "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" (вул. Юрія Ільєнка, м.Канів, Черкаська область).

Судом встановлено, що відокремлений структурний підрозділ "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" не є юридичною особою.

Відокремлений підрозділ, також філія, філіал - це підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням та виробляє продукцію, виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Відокремлений підрозділ не є юридичною особою, а його керівник діє в будь-якому випадку від імені юридичної особи на підставі довіреності та не може від свого імені відкривати рахунки, набувати майно, нести юридичну відповідальність. В той же час юридична особа може наділяти свій відокремлений підрозділ майном для здійснення його діяльності, відкривати рахунки для обслуговування виключно відокремленого підрозділу.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Враховуючи, що відокремлений структурний підрозділ "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" не є належним відповідачем, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь суми судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов"язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов"язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Щодо заяви представника відповідача про стягнення з позивача коштів на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., суд дійшов наступного.

Представником відповідача на підтвердження витрат відокремленого структурного підрозділу "Канівського фахового коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги №67 від 26.11.2021, заяву про попередній розрахунок суми судових витрат від 29.12.2021, детальний опис робіт, виконаних адвокатом від 29.11.2021, акт прийому-передачі виконаних робіт до договору № 67 від 29.11.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 93 від 29.11.2021 на суму 5000,00 грн.

Згідно пояснень представника відповідача директором відокремленого структурного підрозділу "Канівського фахового коледжу культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" ОСОБА_3 було сплачено йому 5000,00 грн. готівкою як витрати відповідача на правову допомогу. Іншого порядку проведення розрахунків зі сплати гонорару між Відповідачем та його представником адвокатом Бовшиком М.Ю. у договорі про правову допомогу та додатковій угоді до нього не передбачено та в судовому засіданні не підтверджено.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 5 статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов`язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. При реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань здійснюється перевірка відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі).

Наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 року за №419/20732, затверджено Порядок реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України (надалі - Порядок №309).

Пунктом 2.2 Порядку №309 передбачено, що розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов`язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку №309 розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати прийняття ними до виконання бюджетного фінансового зобов`язання, якщо інше не передбачено бюджетним зобов`язанням, подають до відповідного органу Казначейства Реєстр фінансових зобов`язань за формою згідно з додатком 2 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях, а також оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання та бюджетного фінансового зобов`язання.

Згідно з пунктом 2.7 Порядку №309 після перевірки підтвердних документів по одному примірнику Реєстру та/або Реєстру фінансових зобов`язань і заявки на видачу готівки повертаються розпоряднику бюджетних коштів, а інші примірники цих документів залишаються на зберіганні в органі Казначейства. Форма заявки на видачу готівки затверджується Мінфіном.

Документи, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов`язання та/або бюджетного фінансового зобов`язання, повертаються розпоряднику з відміткою "зареєстровано та взято на облік".

Наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 №938, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.09.2012 року за №1569/21881, затверджено Порядок казначейського обслуговування місцевих бюджетів (надалі - Порядок №938).

Цей Порядок регламентує організаційні взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства), фінансовими органами та/або Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, районними, міськими, районними у містах, сільськими, селищними радами, радами об`єднаних територіальних громад або їх виконавчими органами чи міськими, селищними, сільськими головами, головами об`єднаних територіальних громад (в разі якщо відповідні органи не створені) (далі - місцеві фінансові органи), платниками податків, розпорядниками бюджетних коштів та одержувачами бюджетних коштів у процесі казначейського обслуговування місцевих бюджетів органами Казначейства.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку №938 казначейське обслуговування коштів місцевих бюджетів здійснюється органами Казначейства відповідно до законодавства.

Пунктом 7.1 Порядку №938 передбачено, що відповідно до помісячного розпису асигнувань загального фонду місцевих бюджетів місцеві фінансові органи проводять розподіл коштів загального фонду місцевих бюджетів з урахуванням зареєстрованих фінансових зобов`язань (крім оплати праці та нарахувань на заробітну плату та виділення коштів для надання кредитів) та подають органам Казначейства розпорядження про виділення коштів загального фонду місцевих бюджетів (додаток 17 до цього Порядку) на паперових та електронних носіях у розрізі головних розпорядників. Розпорядження про виділення коштів загального фонду місцевих бюджетів затверджується головою місцевого органу виконавчої влади (органу місцевого самоврядування) або, за його дорученням, одним з його заступників (керівником фінансового органу). У розпорядженні зазначаються особові рахунки головних розпорядників або, якщо головні розпорядники відповідного місцевого бюджету не мають мережі підвідомчих установ, зазначаються їх реєстраційні рахунки.

Оскільки відповідно до бюджетного законодавства розрахунки підприємств, установ, організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів за виконані роботи здійснюються у безготівковій формі, а самі оригінали чи належним чином засвідчені копії документів про надані послуги реєструються в органах Казначейської служби, документи надані представником відповідача на підтвердження витрат на правову допомогу Відповідача, є недопустимими доказами, оскільки не відповідають вимогам законодавства, а тому судові витрати відповідача не підлягають стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 258, 259, 263-264, 274, 279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за фактичний час незаконного відсторонення від роботи - відмовити повністю.

У стягненні витрат Відокремленого структурного підрозділу "Канівський фаховий коледж культури і мистецтв Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини" на правничу допомогу в розмірі 5000, 00 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.02.2022 (19-20 лютого 2022 року вихідні).

Головуючий О . М . Льон