Справа № 127/4317/21
Провадження № 22-ц/801/299/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 рокуСправа № 127/4317/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ДРАЙВ» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2021 року, ухвалене суддею Шаміною Ю.А. в. м. Вінниці, повний текст рішення складено 25 листопада 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕУ ЕНЕРГО», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ДРАЙВ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-німецьке підприємство «Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановив:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 138 000 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що згідно рішення загальних зборів засновників від 01.08.2016 її було призначено на посаду директора ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» на чотирьохгодинний робочий день на 0,5 ставки з оплатою праці відповідно до штатного розкладу, починаючи з 02.08.2016.

02.08.2016 між нею та відповідачем було укладено контракт №2, згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання у встановлені в товаристві терміни у повному обсязі виплачувати встановлений штатним розписом та цим контрактом посадовий оклад в сумі, що дорівнює 2 525 гривень на місяць. Рішенням загальних зборів учасників від 30.06.17 №47 було збільшено посадовий оклад позивача до 12 650 грн на місяць.

Також, з квітня 2019 року було збільшено основну заробітну плату позивача на 11 500 грн шляхом виплати їй щомісячно премії.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.07.2020 у справі №127/4350/20, яке залишене без змін постановою апеляційного суду, було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» та стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 69 000,00 грн. Під час розгляду справи судами було встановлено, що виплати, які здійснювались щомісячно за погодженням з засновниками у вигляді премії фактично є основною заробітною платою. Незважаючи на це, засновники товариства відмовляються вносити відповідні зміни до штатного розкладу товариства.

Внаслідок цього станом на лютий 2021 року утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 138 000 грн за період з лютого 2020 року по лютий 2021 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 138 000 грн, а також з ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» на користь держави 1 380 грн судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У скарзі зазначає, що висновок суду з приводу того, що доплата в розмірі 11 500 грн не є премією, а частиною заробітної плати, є хибним та не ґрунтується на доказах; директор згідно статуту не наділений повноваженнями на визначення розміру заробітної плати, в тому числі окладів, премій, винагород тощо для себе чи заступника; виплати позивачу в розмірі 11 500 грн відносяться до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, оскільки не передбачені штатним розписом, не визначені законодавством України та/чи нормативними документами підприємства; за відсутності письмового нормативно-правового акту на підприємстві, який б регулював виплату позивачу 11 500 грн, у суду не було підстав відносити її до заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.11.2021 залишити без змін.

Від інших учасників справи відзив не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні будь-які акти (колективний договір, положення про преміювання, положення про оплату праці), якими було б визначено умови та порядок виплати премій, і що щомісячна виплата в розмірі 11 500 грн не регулювалась спеціальними системами, положеннями або її виплата залежала від підсумків роботи позивача за певний період, а тому прийшов до висновку, що засновники товариства своїми домовленостями фактично збільшили розмір основної заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що в лютому 2020 року ОСОБА_1 зверталася до суду із позовом до ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ», ТОВ «Спільне українсько-німецьке підприємство «Альтернативні енергосистеми та технології захисту навколишнього природного середовища» з аналогічними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, але за інший період з серпня 2019 року по лютий 2020 року.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 липня 2020 року в цивільній справі №127/4350/20, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, згаданий вище позов задоволено та стягнуто з ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 69 000 гривень (а.с.18).

Касаційна скарга на постанову апеляційного суду апелянтом ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» не подавалася, а отже товариство не заперечувало з приводу висновків суду.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При розгляді зазначеної цивільної справи №127/4350/20 було встановлено, що рішенням загальних зборів Засновників від 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» на чотирьох годинний робочий день, на 0,5 ставки, з оплатою праці відповідно до штатного розкладу, починаючи з 2 серпня 2016 року.

02.08.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» укладений контракт №2, згідно якого відповідач взяв на себе зобов`язання, у встановлені в Товаристві терміни у повному обсязі виплачувати директору встановлений штатним розписом та цим контрактом посадовий оклад в сумі, що дорівнює 2 525 гривень на місяць.

Протоколом № 47 позачергових загальних зборів Учасників ТОВ «АЕУ ЕНЕРГО» від 30.06.2017 №47 встановлено посадовий оклад штатній одиниці «Директор» у розмірі 12 650,00 грн на місяць.

На підприємстві, відповідно до останнього штатного розкладу працівників Товариства, станом на 01.07.2107 існувало шість посад, серед яких: директор, заступник директора (1), головний бухгалтер (1), інженер-енергетик (2) та інженер з охорони праці (1).

Відповідно до цього штатного розкладу посада директора рахується як 0,5 штатної одиниці, з посадовим окладом 12 650 грн.

В листах, адресованих директору Товариства - ОСОБА_1 , від директора ТОВ СУНП «АЕТТЗНПС» від 03.10.2019 та директора ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» від 04.10.2019, говориться що 21.03.2019 року учасниками Товариства було досягнуто домовленостей щодо здійснення щомісячних доплат працівникам у вигляді премії.

Також усна домовленість була між засновниками Товариства з приводу розподілу посад: на посаді директора Товариства повинна бути особа за представленням від ТОВ СУНП «АЕТТЗНПС», а головним бухгалтером за представленням від ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ».

Починаючи з квітня 2019 року відповідач щомісячно здійснював ОСОБА_1 разом з іншими працівниками додаткову виплату у виді премії в розмірі 11 500 грн., що підтверджується розрахунковими відомостями за період з квітня 2019 року по серпень 2019 року. З серпня 2019 року виплата даних сум позивачу була припинена.

Ці обставини також були встановлені судом першої інстанції і в даній справі.

Як вбачається з виданої ТОВ «АУЕ ЕНЕРГО» довідки №3 від 04.02.2021, ОСОБА_1 працює в ТОВ «АУЕ ЕНЕРГО» з 01.08.2016 та займає посаду директора, загальна сума доходу за період з 01.04.2019 по 31.01.2021 становить 272 777,94 грн (а.с 12).

Заперечуючи проти позову у даній справі ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» наводить ті ж мотиви, що і вперше вони не змінились.

Оцінку заперечень проти позову та мотивам апеляційної скарги було надано апеляційним судом при першому перегляді рішення суду першої інстанції.

А відтак, в суду апеляційної інстанції відсутні підстави робити інші висновки ніж ті, що вже були зроблені, адже предметом спору є заробітна плата за інший період роботи після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року.

Мотиви апеляційної скарги ТОВ «ЕКО-ДРАЙВ» є незмінними: виплата позивачу коштів в розмірі 11 500 грн не є заробітною платою, відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а за відсутності письмового нормативно-правового акту на підприємстві, яка б регулювала виплату позивачу цієї суми в суду першої інстанції не було підстав відносити її до заробітної плати.

Нових доказів, які б підтверджували нові обставини (аніж ті, що були раніше встановлені), які б стверджували про інші правовідносини між сторонами (відмінними від тих, які були встановлені раніше) під час розгляду цієї скарги надано не було.

А відтак, приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши, що у відповідача відсутні будь-які нормативно правові акти, якими визначено умови та порядок виплати премій, і що щомісячна виплата в розмірі 11500 грн. не регулювалась спеціальними системами, положеннями або її виплата залежала від підсумків роботи позивача за певний період, прийшов до правильного висновку, що засновники Товариства, своїми домовленостями, фактично збільшили розмір основної заробітної плати, яка складала 50% від окладу в розмірі 12650 грн.

Те, що доплата до заробітної плати в розмірі 11 500 грн це не премія, стверджує той факт, що преміювання директора Товариства не передбачено ні Контрактом, за яким вона працювала, ні Статутом Товариства.

Засновниками Товариства, в порядку передбаченому Статутом, не було прийняте відповідне рішення про преміювання директора з квітня 2019 року. Домовленість між ними про здійснення доплат в цьому розмірі була усною, а отже, про що саме в усній формі домовились засновники, відомо лише їм, а відтак, на підставі документів, які є в матеріалах справи, суд повинен був встановити дійсні наміри засновників при встановленні щомісячних доплат директору. І цими намірами, на думку колегії суддів, було збільшення розміру заробітної плати, що і було зроблено ними.

Підсумовуючи сказане, колегія суддів вважає, що дії відповідача, в особі засновників Товариства, з приводу доплат директору, мають хаотичний характер, так як вони не передбачені внутрішніми актами Товариства та з порушенням вимог чинного законодавства.

Такі дії порушують трудові права позивача, передбачені ст. 43 Конституції України, якою передбачено право кожного на своєчасне одержання винагороди за працю.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення судом норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ДРАЙВ» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко