28.02.2022 Єдиний унікальний номер 205/5493/21
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/5493/2021
Номер провадження: 2/205/824/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18.02.2019 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») було вчинено виконавчий напис № 357, яким було запропоновано звернути стягнути на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк», та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача у розмірі 7 090 538 грн. 01 коп.

Позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса є вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, зокремабанк здійснював нараховування після дострокового припинення кредитного договору процентів, пені та комісій; також банк не надіслав позивачеві вимогу про усунення порушень зобов`язань за таким кредитним договором, окрім цього наявність невиконаного рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором свідчить про наявність спору з приводу суми заборгованості за цим кредитним договором між боржником та банком.

У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18.02.2019 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, реєстровий номер за № 357.

Представник відповідача -1 - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзову представник відповідача посилався на ту обставину, що позивач помилково дійшов висновку, що наявність невиконаного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.03.2015 року про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже, наявність невиконаного судового рішення, й за відсутності доказів часткового або повного погашення заборгованості відсутні підстави для задоволення позову.

Також банк наголошує на тому, що нарахування пені та процентів після дострокового припинення кредитного договору відбувалось правомірно, оскільки таке нарахування є мірою відповідальності, що передбачена договором, за невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором. Також банк вважає, що відповідачами було дотримано порядок надсилання позивачеві вимоги про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку із чим, представник банку просить суд відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідача -2 - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування таких заперечень відповідач -2 посилалася на ті обставини, що, по-перше: нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів; по-друге, оскільки, по виконавчому напису № 357 була направлена досудова вимога 18.01.2019 року із зазначенням про те, що термін повернення кредиту, сплати процентів та інших обов`язків платежів за кредитним договором вважаються такими, що настали, а кредит, проценти та інші обов`язкові платежі за кредитним договором - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати відправлення письмової вимоги, то саме з 18.02.2019 року починає діяти трирічний строк, що встановлений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.. 257 ЦК України; по-третє, вимога про повернення кредиту була направлена на адресу боржника 18.01.2019 року, про що кредитором були надані нотаріусу відповідні докази, а саме, фіскальний чек про оплату послуг поштового зв`язку та опису вкладень про направлення на адресу боржника відповідної вимоги, а виконавчий напис був вчинений 18.02.2019 року, тобто після спливу більш, як 30 календарних днів. У зв`язку із чим, такий відповідач просить суд відмовити в задоволені позовних вимог щодо приватного нотаріуса.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач подала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві позивач зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити.

Представник відповідача -1 - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволені відмовити.

Відповідач -2 - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, також у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволені відмовити.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02.07.2021 року вирішено зупинити стягнення на підставі виконавчого напису від 18.02.2019 року Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, зареєстровано в реєстрі за № 357, в рамках виконавчого провадження № 65377138 відкритого Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем 11.05.2021 року.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 23.08.2006 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено Кредитний договір № DNC0GK00000039 (далі - Кредитний договір).

Судом також встановлено, що 23.08.2006 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено Договір іпотеки № DNC0GK00000039.

Судом також встановлено, що 28.07.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було стягнуто з позивача на користь банку заборгованості за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 74 226, 26 доларів США (справа № 203/4590/15). Доказів часткового або повного виконання вказаного судового рішення матеріали справи не містять.

Матеріалами справи також підтверджено, що 18.02.2019 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», було вчинено виконавчий напис № 357, яким було запропоновано в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернути стягнути на нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк», за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача у розмірі 7 090 538 грн. 01 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту - 36 507, 05 доларів США, заборгованості за відсотками - 59 343, 17 доларів США, комісії - 8 845,20 доларів США , пені 151 389,18 доларів США.

Матеріалами справи також підтверджено, що 11.05.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем, було відкрито виконавче провадження ВП № 65377138 з примусового виконання вказаного виконавчого напису, про що винесено відповідну постанову.

Оскільки позивач наголошує на тому, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням процедури його вчинення, та таким виконавчим документом стягнута заборгованість, яка не є безспірною, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В даному випадку позивач в обґрунтування свого позову фактично висуває доводи, які за предметом їх обґрунтування можна звести до наступного: 1) банк не мав право нараховувати після дострокового припинення кредитного договору проценти, пеню; 2) банк не надіслав позивачеві вимогу про усунення порушень зобов`язань за таким кредитним договором; 3) наявність невиконаного рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про наявність спору з приводу суми заборгованості за цим кредитним договором.

З приводу доводів позивача банк не мав право нараховувати після дострокового припинення кредитного договору проценти та пеню, суд вказує на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Разом із цим, згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, зміст правової позиції Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 5017/1987/2012). Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

В даному випадку п. 3.2. кредитного договору передбачено право кредитодавця нараховувати при порушення позичальником зобов`язань по погашенню кредиту відсотки за користуванням кредиту у розмірі 2,57% на місяць, нарахованих на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Таким чином, беручи до уваги законодавчо встановлену можливість нарахування процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, виходячи з наведених умов Кредитного договору щодо наявності у позивача права на нарахування процентів у зв`язку із неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, суд відхиляє доводи сторони позивача щодо того, що банк не мав право нараховувати після дострокового припинення кредитного договору такі проценти.

Разом із цим, суд погоджується із доводами сторони позивача щодо того, що сума заборгованість за пенею, яка запропонована до стягнення виконавчим написом, в даному випадку є спірною.

Так, у справі № 916/3006/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Доказів погодження сторонами збільшення строків такої позовної давності суду не представлено.

В даному випадку, оглядом розрахунку заборгованості, що було надано банком приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, встановлено, що нарахування такої пені відбувалось, у тому числі з 28.07.2016 року по 03.01.2019 року, тобто поза межами строку позовної давності. А відтак позов ні вимоги в цій частині узгоджуються із наведеними вимогами метального закону та є обґрунтованими.

Щодо доводів позивача про те, що банк не надіслав позивачеві вимогу про усунення порушень зобов`язань за договором суд вказує на наступне.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18) та від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18).

В даному випадку, матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення від банку. З поданих до приватного нотаріуса документів вбачається, що останні містять лише доказ направлення вимога про сплату боргу на адресу позивача. Будь-яких доказів отримання або вручення такої вимоги позивачеві матеріали справи не містять.

На думку суду вказана обставина свідчить про недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, та є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Щодо доводів позивача наявність невиконаного рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про наявність спору з приводу суми заборгованості за цим кредитним договором, суд зазначає, що наявність невиконаного рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за кредитним договором не свідчить про наявність спору з приводу суми заборгованості за цим кредитним договором, оскільки вказаний спір судом розглянуто до вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому не є подвійним стягненням звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитної заборгованості за наявності вищевказаного рішення, за яким судом видано виконавчі листи, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» наявність виконавчих проваджень щодо одного боржника є підставою для об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження в межах загальної суми стягнення і не призводить до подвійного стягнення боргу.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини спірності заборгованості в частині нарахування пені, недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса у вигляді не підтвердження фату отримання вимоги про усунення порушень позивачем, як боржником, суд доходить висновку про те, що виконавчий напис від 18.02.2019 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 357, є таким, що не підлягає виконанню, внаслідок чого позо в цій частині підлягає задоволенню.

Окремо суд зауважує, що в задоволені позовних вимог до приватного нотаріуса слід відмовити, оскільки виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до вказаного нотаріуса, як неналежного відповідача по суті заявлених вимог.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 362 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1251, 1252, 1269 ЦК України, ст. ст. 4,5, 81, 82, 90, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса - задовольнити частково.

2. Визнати виконавчий напис від 18.02.2019 року, вчинений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 357, таким, що не підлягає виконанню.

3. В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни - відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , МФО 305299, НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) понесені позивачем за документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан