Справа № 715/310/22
Провадження № 2/715/159/22
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 березня 2022 року смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Цуркана В.В.
секретар судового засідання Майщук С.В.
за участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Бреславська-Стратой Вікторія Олександрівна про визнання договорів дарування недійсними,-
Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задовільнити.
Вiдповiдач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи.
Представник Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, однак від представника сільської ради надійшла заява, згідно якої Чагорська сільська рада позовні вимоги не визнає, просить суд розглянути справу у відсутність представника відповідача.
Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи провести у її відсутності.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказав на те, що він є рідним братом позивача та відповідача і перебуває з ними у нормальних відносинах. Пояснив, що на час укладення спірних договорів дарування він з позивачем перебували за кордоном. Коли приїхали, мама їм повідомила, що вона зробила помилку, а саме подарувала будинок і земельні ділянки відповідачу. При цьому вона пояснила, що позичила у відповідача гроші, а останній хотів заставу. Проте замість договору застави, вона уклала договір дарування. Після повернення грошей, відповідач мав переписати назад на маму нерухоме майно проте цього не зробив. Вказав на те, що при житті мама хотіла, щоб після її смерті спірне нерухоме майно було розподілене між братами, при цьому вказав що на частку у спадщині він не претендує. Крім цього свідок вказав, що з мамою до її смерті постійно жив позивач, відповідач коло мами не жив, а живе десь у Франківську.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що вона являється двоюрідною сестрою сторін по справі, вона була у дуже добрих відносинах з померлою тіткою ОСОБА_4 та їй відомі обставини спірних правовідносин. Зі слів померлої ОСОБА_4 дізналась, що остання позичила гроші у ОСОБА_3 , який за це захотів заставу. Померла ОСОБА_4 дуже сильно переживала, у зв`язку з тим, що вона помилково замість застави уклала договір дарування з ОСОБА_3 . При цьому вона їй казала, що коли поверне гроші, то відповідно ОСОБА_3 перепише назад на неї нерухоме майно. Після того як позивач приїхав з за кордону, вона просила ОСОБА_3 , щоб він до неї приїхав, вона б віддала йому гроші, а він переписав би на неї над майно. Проте після того як вона поговорила з ОСОБА_3 , коли він до неї приїхав, вона була дуже засмучена, оскільки він так і не переписав на неї майно, вона захворіла, попала в лікарню де і померла. Свідок стверджувала, що ОСОБА_4 не мала наміру комусь дарувати будинок і земельні ділянки, а навпаки хотіла, щоб після її смерті, спадщину отримали всі троє її синів, і кожен мав свою частку, про що вона їй говорила. Також свідок вказала, що з ОСОБА_4 постійно проживав позивач ОСОБА_2 , який доглядав за нею, відповідач ОСОБА_3 з мамою не проживав. Після укладання договорів, ОСОБА_4 продовжувала проживати у своєму будинку до самої смерті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 19.11.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстровий номер 524.
ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в віці 70 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06 листопада 2021 року.
З витягу про реєстрації в спадковому реєстрі №68298357 від 28.01.2022 року вбачається, що приватним нотаріусом Кінащук Н.М. відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_4 .
З довідки виданої виконавчим комітетом Чагорської сільської ради від 24.01.2022 року №122 вбачається, що ОСОБА_4 постійно проживала за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 по 29.10.2021 року, тобто по день смерті. На день смерті останньої в одному будинку разом з неї були зареєстровані та проживали її син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_8 .
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.
Такими обставинами є: вік позивачки, її стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачкою проживання в спірному житловому будинку після укладення договору дарування.
Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивачки, її стан здоров`я та потребу у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачкою проживати в спірному житловому будинку після укладення договору дарування.
Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №715/856/16-ц.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка на час укладення угод мала повних 67 роки.
З пояснень свідків, які допитані в судовому засіданні, встановлено, що померла ОСОБА_4 не мала наміру дарувати своє нерухоме майно, а бажала, щоб після її смерті майно успадкували її троє синів.
Крім цього, судом встановлено, що після укладення угод ОСОБА_4 продовжувала проживати у подарованому житловому будинку, який був її єдиним житлом.
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що з померлою ОСОБА_4 до моменту її смерті постійно проживав її син - позивач по справі ОСОБА_2 , який відповідно за нею доглядав, а тому з огляду на покази свідків, ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 не мала на меті дарувати своє нерухоме майно саме відповідачу, а мала певні сподівання, що після її смерті нерухоме майно буде успадкована між всіма синами.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договорів дарування волевиявлення ОСОБА_4 не було спрямоване на добровільне та безоплатне відчуження належного їй нерухомого майна на користь обдарованого ОСОБА_3 .
Встановлені обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання недійсним спірних договорів дарування в порядку статті 229 ЦК України, оскільки порушене право, відповідно до вимог ст.16 ЦК України, може бути відновлене судом шляхом визнання угоди недійсною лише з однієї, з передбачених законом підстав.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем сплачено 992,40 грн. судового збору. Дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного та керуючись 4, 5, 10, 12, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити повністю.
Визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстровий номер 524, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 19 листопада 2018 року та скасувати державну реєстрацію права власності (№ запису 145905221) на вказаний об`єкт нерухомості.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Повний текст рішення виготовлено 18 березня 2022 року.
Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

СУДДЯ: