Провадження № 22-ц/811/2924/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 09 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

21 грудня 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 спричинені збитки у розмірі 1003,20 гривень та 20 000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 18.07.2019 ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян: 85,00 гривень в доход держави з конфіскацією тварин: собаки без породи кобель за кличкою Барс 2011 р.н та суки Берта 2018 р.н. Постановою Львівського апеляційного суду від 04.11.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. ОСОБА_2 вважати притягнутою до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, з накладенням на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 5-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень з конфіскацією тварини, а саме: собаки без породи за кличкою Берта , 2018 р.н. Зазначає, що внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , а саме за те, що 28.05.2019 приблизно о 08:20 у дворі за будинком на АДРЕСА_1 вигулювала собак, без породи, без намордника, внаслідок чого собака вкусила ОСОБА_3 за ногу, спричинивши заподіяння шкоди здоров`ю. Позивачка вказує на те, що внаслідок цих подій вона понесла матеріальні витрати на лікування та зазнала моральної шкоди, яку має відшкодувати відповідач.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 09 липня 2021 року задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1003,00 (одна тисяча три гривні) матеріальної шкоди та 7000,00 (сім тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, а також 1536,80 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) сплаченого судового збору, а всього разом 9539,80 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень 80 коп.)

У решті у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 13000 грн. відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_1 оскаржила ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Стверджує, що суддя 18.07.2019 ухвалюючи постанову у справі про адміністративне правопорушення з перевищенням повноважень, всупереч імперативних приписів ст.ст. 9 та 253 КУпАП, де ОСОБА_3 звинувачувала ОСОБА_2 у злочинах, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.135, та ч.3 ст.296 КК України, справа підлягала поверненню в поліцію для прийняття рішення в порядку кримінального судочинства. Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_8 в своїй постанові приховав покази свідка.

Звертає увагу, що ОСОБА_3 вчинила з нею конфлікт і своїми діями створила такою ситуацію, щоб звинуватити її в тому, що саме собака ОСОБА_2 вкусила ОСОБА_3 .

Також зазначає, що Шевченківський районний суд міста Львова задовольнив 13.07.2021 скаргу ОСОБА_1 та зобов`язав відділок поліції стосовно ОСОБА_3 внести відомості про злочин, передбачений ст.190, ч.2 ст.383 та ч.2 ст.384 КК України і розпочати слідство.

Вважає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення судово-медичної документальної експертизи тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_3 .

Звертає увагу, що на розгляді суду триває скарга на постанову про закриття стосовно позивача кримінального провадження, розпочатого за ст.ст. 383 та 384 КК України у зв`язку із закінчення строку на оголошення ОСОБА_3 підозри.

Зазначає, що відповідачка пропонувала позивачці 1000 грн. на лікування, від яких остання відмовилася, в зв`язку з чим вважає, що така втратила право на позов в цій частині - 1000 грн. матеріальної шкоди, в зв`язку з чим в цій частині судові витрати понесені відповідачем мають бути покладені повністю на позивача.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову або скасувати таке рішення із закриттям провадження у справі.

28 грудня 2021 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якою остання зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги і недоведеність належними доказами. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

20 січня 2022 року від ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_1 надійшло заперечення на відзив позивачки. Зазначає, що доведеність злочину і відповідальність за такий в силу вимог ст. 78 ЦПК України та ст.. 62 Конституції України не може грунтуватися на рішеннях судів, прийнятих в порядку КУпАП, ЦПК України чи іншого судочинства, окрім вироку суду, що набрав законної сили.

ОСОБА_2 звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її участі з метою заслухання її та її представника у судовому засіданні, однак колегія суддів не вважає такі доводи достатніми для здійснення розгляду справи з повідомлення (викликом) сторін, оскільки нормами чинного законодавства передбачено можливість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Так як предметом апеляційного оскарження є рішення суду в справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_2 скористалося своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду та не була обмежене в можливості викласти в апеляційній скарзі свої доводи, щодо незаконності оскаржуваного рішення суду, в зв`язку з чим, необхідності розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін колегія суддів не вбачає.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24 березня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 31 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що собака ОСОБА_2 , вкусивши за ногу ОСОБА_3 завдала останній травму у зв`язку з чим така понесла витрати на придбання ліків на суму 1003 грн., а також зазнала моральну шкоду.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.07.2019 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян: 85,00 гривень в доход держави з конфіскацією тварин: собаки без породи кобель за кличкою Барс 2011р.н та суки Берта 2018р.н., за те, що 28.05.2019 приблизно о 08:20 год. у дворі за будинком по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 вигулювала собак, без породи, без намордника, внаслідок чого собака вкусила гр. ОСОБА_3 за ногу, спричинивши заподіяння шкоди здоров`ю останній, чим вчинила правопорушення передбачене ч.2 ст.154 КУпАП.

Постановою Львівського апеляційного суду від 04.11.2019 постанову Шевченківського районного суду від 18 липня 2019 року щодо ОСОБА_2 в частині накладення стягнення змінено, ОСОБА_2 притягнутою до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП, з накладенням на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 5-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 гривень з конфіскацією тварини, а саме: собаки без породи за кличкою Берта , 2018 р.н.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 4, 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи наведене, обставини щодо винуватості ОСОБА_2 у завданні шкоди ОСОБА_3 доведено належними і допустимими доказами. Сам факт не згоди з постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.07.2019 та постановою Львівського апеляційного суду від 04.11.2019 в справі №446/4934/19 не може бути підставо, щоб такі не приймати до уваги та вважати помилковим те, що дії, вчинені ОСОБА_2 , а саме: 28.05.2019 приблизно о 08:20 у дворі за будинком по АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 вигулювала собаки, які їй належали без породи, кобель за кличкою Барс 2011р.н та сука Берта 2018р.н., без намордника, внаслідок чого собака Берта 2018р.н. вкусила гр. ОСОБА_3 за ногу.

Згадані обставини встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду.

Необхідності у проведенні документальної судово-медичної експертизи за клопотанням ОСОБА_2 не було, оскільки заявлені нею питання не є такими, що заявлені для з`ясування обставин, що мають значення для справи. Предмет судового розгляду не є визначення характеру та ступеня нанесення ушкоджень здоров`ю потерпілій- позивачці у справі і таке не впливає на правову кваліфікацію обгрунтування позивачкою позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє таким.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду наступні докази:

- виписка №6964 із медичної картки хворої ОСОБА_3 , дата запису 28.05.2019, діагноз кусані рани лівої голені /том 1 арк.спр.8/;

- копії квитанцій на підтвердження придбання медичних препаратів та рецепт на ліки /том 1 арк.спр.9,15,18/;

- запис лікаря в медичній книжці призначення лікування від 31.05,04.06, 07.06.2019 /том 1 арк.спр.10-12/;

- запис лікаря невропатолога та рецепт від 29.05.2019 /том 1 арк.спр.13,16-17/;

- листик непрацездатності ОСОБА_3 з 28.05.2019 по 08.06.2019 /том 1арк.спр.14/;

- запис сімейного лікаря від 24.07.2019 /том 1 арк.спр.19/;

- виписка із медичної картки хворої ОСОБА_3 , дата запису 09.10.2019, діагноз кусані рани лівої гомілки /том 1 арк.спр.20/;

- запис лікаря невропатолога та рецепт від 29.05.2019 /том 1 арк.спр.22-23/;

- характеристика ОСОБА_3 за місцем праці /том 1 арк.спр.96/.

Окрім поданих вище доказів позивачем також надано роздруківки з Вікепідії щодо значення хвороби сказ, тривалість, методи лікування; інформація щодо вакцини верораб антирабічна інактивована суха; йогурт канадський, оскільки мотивує позовні вимоги і тим, що проходила попереджувальне лікування від сказу, так як відповідачка затягувала з наданням доказів про відсутність захворювань у тварин.

На спростування доводів та заперечень відповідач ОСОБА_2 подала суду наступні докази:

- письмові пояснення ОСОБА_3 відібрані ДОП ВП ПП Шевченківського ВП ПП ГУНП у Л/о Копанським О.А. 28.05.2019 /том 1 арк.спр.70/;

- заява ОСОБА_3 подана до Шевченківського ВП ПП ГУНП у Л/о 28.05.2019 /том 1 арк.спр.71/;

- витяг з ЄРДР №0002721 від 13.08.2019, ЄРДР №0002721 від 13.08.2019 /том 1 арк.спр.78, 79/;

- лист претензію ОСОБА_3 про розмір завданих збитків та моральної шкоди /том 1 арк.спр. 75/;

Окрім поданих вище доказів відповідачем також надано роздруківки щодо значення хвороби гіпертонія, енцефалопатія, судинні кризи, тривалість, методи лікування; інформація щодо вакцини верораб антирабічна інактивована суха; йогурт канадський.

З записів лікаря в медичній книжці позивача, призначення лікування від 31.05,04.06, 07.06.2019, лікаря невропатолога та рецепт від 29.05.2019 /том 1 арк.спр.10-12,13,16-17,22-23/ вбачається проходження лікування від кусаних ран лівої голені, а також призначене лікування з придбанням ліків. Сума придбаних ліків становить 1003,00 (одна тисяча три гривні).

Колегія суддів вважає доведеним факт понесення позивачкою витрат на лікування, після завдання собакою ОСОБА_2 шкоди здоров`ю, в розмірі 1003 грн.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача позивачеві було завдано моральної шкоди, які виразились у негативних емоціях та переживаннях з приводу здоров`я, оскільки перенесла біль, лікування сказу, був порушений звичайний спосіб життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ).

Колегія суддів вважає доведеним той факт, що потерпіла ОСОБА_3 злякалася нападу собаки, яка завдала їй укушених ран лівої гомілки, від отриманих укусів відчула біль від ушкодження м`яких тканин лівої ноги; перенесла в зв`язку з цим багаторазові медичні процедури (ін`єкції антирабічними засобами за графіком), перенесла стресс, страх, безсоння, побоювання за своє здоров`я.

Визначаючи розмір завданої шкоди, виходячи із роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди за №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин та виходячи з глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення і належною є компенсація у розмірі 7 000 грн.

Колегія суддів вважає визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди в 7000 грн. достатнім для розумного задоволення потреб ОСОБА_3 - потерпілої і не приводити до її безпідставного збагачення.

В той же час фінансове становище відповідачки не є достатньою підставою для зменшення розміру моральної шкоди чи відмови в задоволенні позову щодо моральної шкоди.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 09 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник