ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/363/21 Номер провадження 22-ц/814/543/22Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Владімірову Р.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої апеляційну скаргу подано її представником - адвокатом Бойченко Ганною Володимирівноюна ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року (прийняту суддею Морозовим В.Ю., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за клопотанням ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду та його виконання, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням, в якому прохала визнати та надати дозвіл на примусове виконання рішення Жовтневого району м. Гродно Республіки Білорусь від 26.08.2013 року, яким було стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 25% заробітку та інших доходів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи стягнення з 12.04.2013 року і до повноліття дитини.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначила, що оскільки ОСОБА_2 не виконує свої зобов`язання, не надає матеріального забезпечення своїй доньці, зареєстрований та проживає в Україні, є громадянином України, а тому вважає, що стягнення аліментів повинно відбуватися за місцем проживання боржника, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним клопотанням.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду та його виконання - повернуто без розгляду.

З вказаною ухвалою суду не погодилася ОСОБА_1 в інтересах якої апеляційну скаргу подано її представником - адвокатом Бойченко Ганною Володимирівною. В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохала ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким вимоги клопотання стягувача задовольнити. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема вказує, що у суду першої інстанції для прийняття відповідного рішення були надані всі потрібні докази, однак суд не надав їм належної оцінки, що і потягнуло за собою прийняття незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи сторони та інші особи будучи повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Від представника заявника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи зважаючи на військовий стан у країні, проте, колегія суддів, зважаючи на характер (процесуальне питання) рішення, яке переглядається, зміст поданого клопотання та той факт, що питання, яке підлягає розгляду по суті стосується прав та інтересів дитини, з метою недопущення порушення даних прав та уникнення тривалого розгляду справи, прийняла рішення проводити розгляд справи у апеляційній інстанції за вказаної явки.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи клопотання ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником ні до відкриття провадження у справі, ні під час розгляду цієї справи у відповідності до вимог п.4 ч.3 ст.466 ЦПК України до клопотання не надано документ, що визначає в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконання, а тому дійшов висновку що клопотання слід повернути заявнику без розгляду.

Однак, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм цивільно-процесуального законодавства та матеріального права, а тому підлягає скасуванню з наступних підстав.

Статтями 55 і 124 Конституції України гарантоване право особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Вказане положення закріплено також у ст.4 ЦПК України.

Відповідно до ч.8 ст.19 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про визнання та надання дозволу на виконання рішень іноземного суду.

За нормою п. 10 ч.1 ст. 1, ч.1, 3 ст.8 Закону України «Про міжнародне приватне право», визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом. При застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

Крім того, за змістом ст. 11 вказаного нормативно-правового акту, суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України. Якщо застосування права іноземної держави залежить від взаємності, вважається, що вона існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ч.1 ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Визнання та виконання рішень, визначених у ст.81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Так, порядок визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, врегульований главою 1 розділу ІХ ЦПК України.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України або його місце проживання (перебування) або місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника (стаття 464 Цивільного процесуального кодексу України).

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що стягувач та дитина є громадянами Республіки Білорусь, боржник є громадянином України, що підтверджується паспортами та свідоцтвом про народження дитини.

Отже, за змістом клопотання, підсудність справи визначено заявником саме за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Частинами 1-3 статті 466 ЦПК України передбачено вимоги до вказаного клопотання, яке має бути поданим у письмові формі, повинно містити: ім`я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім`я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.

До клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); 3) документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; 4) документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); 5) документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 06.05.2021 року клопотання стягувача прийняте до розгляду. Таким чином, під час вирішення питання про прийняття до розгляду чи повернення клопотання, суд першої інстанції ще 06.05.2021 року встановив, що клопотання подане та оформлене у відповідності до вимог, встановлених ст. 466 ЦПК України.

Отже, підстав для залишення без розгляду та повернення клопотання, з тих підстав, що заявником ні до відкриття провадження у справі, ні під час розгляду цієї справи у відповідності до вимог п.4 ч.3 ст.466 ЦПК України до клопотання не надано документ, що визначає в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконання, є необґрунтованим.

Тому, суд першої інстанції при розгляді вказаного клопотання мав застосувати виключно вимоги ст.ст. 467, 468 ЦПК України.

Крім того, з наданих матеріалів справи вбачається, що підставою звернення до суду з вказаним клопотанням стало те, що рішення Жовтневого району м. Гродно Республіки Білорусь від 26.08.2013 року, жодного разу примусово не виконувалося.

Вказаний факт підтверджено відповіддю органів ДВС за місцем реєстрації боржника, а саме: відповіддю Горішньоплавнівської ВДВС у Кременчуцькому районі за №7558 від 22.07.2021 року, відповідно до якої вказане рішення суду не перебувало на примусовому виконанні в м. Горішні Плавні, а також адвокатським запитом.

Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення клопотання ОСОБА_1 без розгляду із зазначених судом формальних підстав.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно повернуто клопотання ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду та його виконання.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та безпідставно повернув клопотання ОСОБА_1 без розгляду.

За таких обставин, доводи апелянта є обґрунтованими. Допущення зазначених порушень процесуальних норм призвело до необґрунтованого припинення розгляду клопотання та створення перешкод для захисту порушених прав заявника у спосіб передбачений законом. При цьому, зважаючи на вимогу закону, про суд, який повинен винести рішення по суті клопотання та зміст оскаржуваного рішення суду, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути справу по суті.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали та направлення справи до суду першої для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої апеляційну скаргу подано її представником - адвокатом Бойченко Ганною Володимирівною - задовольнити частково.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року - скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду клопотання по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 17 березня 2022 року.

Головуючий: ____________________ Г.Л. Карпушин

Судді : __________________ С.А. Гальонкін _______________ О.Ю. Кузнєцова