Справа № 278/1258/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Житомирському районі про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акту, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, треті особи: управління Держгеокадастру у Житомирському районі, ОСОБА_4 , про скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення сільської ради та державного акта, визнання права власності на будинковолодіння та земельну ділянку (а.с. 2-14, т. 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що рішенням Кам`янської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 21.01.1993 року йому було виділено в межах населеного пункту в с. Довжик у довічне спадкове володіння земельну ділянку під будівництво жилого будинку площею 0,12 га.

Починаючи з весни 1993 року до 2007 року, позивач проводив будівництво будинку, в тому числі, здійснював проведення електропостачання та газопостачання. У 2003 році позивач був зареєстрований у спірному будинку, після чого ним була подана заява про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га, яка йому виділялася раніше, і якою він постійно користується та на якій ним побудований будинок.

Рішенням Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 14.11.2003 року ОСОБА_1 передано в приватну власність земельну ділянку в межах с. Довжик для обслуговування жилого будинку на АДРЕСА_1 , площею 0,12 га.

Разом із тим, 16.03.2012 року Кам`янською сільською радою Житомирського району Житомирської області прийнято рішення про передачу у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,2480 га за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі якого видано державний акт про право власності на землю, а також свідоцтво про право власності на житловий будинок.

Таким чином, на думку позивача, його було позбавлено права власності на зазначену земельну ділянку шляхом видачі свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_5 на спірне будинковолодіння та передачі останньому у приватну власність земельної ділянки площею 0,2480 га, а в подальшому - видачею державного акта на право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 166-171, т. 2).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 29.05.2019 року скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06.11.2018 року та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову (а.с. 75-77, т. 3).

Додатковою постановою Житомирського апеляційного суду від 19.06.2019 року скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 , видане виконкомом Кам`янської сільської ради 20.12.2012 року на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 89, т. 3).

Постановою Верховного Суду від 16.12.2020 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06.11.2018 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 29.05.2019 року та додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 19.06.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 266Б-272, т.3).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.01.2021 року справа була розподілена судді Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М. (а.с. 3, т. 4).

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 13.01.2021 року (а.с. 6, т. 4) справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року залучено в якості співвідповідача ОСОБА_2 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с. 97-98, т. 5).

Відповідачем у справі ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с. 134-136, т. 5), яким позовні вимоги ОСОБА_1 визнано.

ОСОБА_3 подано письмові пояснення, у яких зазначає, що є внуком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Згідно заповіту ОСОБА_6 від 05.09.2012 року, вона після своєї смерті заповіла в рівних частках ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , однак ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини не звертався; розгляд справи просить проводити без його участі (а.с. 139, т. 5).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подано письмові пояснення, у яких зазначає, що є внуком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відповідно до заповіту ОСОБА_6 від 05.09.2012 року, вона після своєї смерті заповіла в рівних частках ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , однак ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини не звертався; розгляд справи просить проводити без його участі (а.с. 155, т. 5).

Ухвалою суду від 19.11.2021 року залучено у якості співвідповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 201, т. 5).

04.01.2022 року ОСОБА_1 подано заяву про визнання позову (а.с. 231-233, т. 5).

У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Представником позивача подано заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представників (а.с. 244, т. 5).

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 (а.с. 27 звор. стор., т. 1).

Рішенням Кам`янської сільської ради народних депутатів від 21.01.1993 року № 3 про дозвіл на будівництво індивідуальних жилих будинків виділено в межах населеного пункту у довічне спадкове володіння земельну ділянку під будівництво жилих будинків згідно з генплану забудови села та дозволено будівництво ОСОБА_1 (позивач у справі) (а.с. 25, т. 1).

Рішенням Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 14.11.2003 року передано ОСОБА_1 (позивач у справі) земельну ділянку площею 0,12 га на АДРЕСА_1 (а. с. 24, т.1).

Рішенням 8 сесії 6 скликання Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26.08.2011 року надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 186, т. 1).

Рішенням 12 сесії 6 скликання Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 16.03.2012 року було затверджено проектну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 та передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2480 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 164-180, т. 1).

16.07.2012 року ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності серії ЯМ № 740424 на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2480 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 163, т. 1).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 15.11.2012 року № 160, розглянувши заяву ОСОБА_5 , виконавчий комітет вирішив оформити свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26, т. 1)

24.12.2012 року була здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_5 на спірний житловий будинок (а.с. 34 звор. стор., т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с. 54 звор. стор., т. 1).

Відповідно до заповіту, складеного 06.09.2012 року, ОСОБА_5 заповів належну йому земельну ділянку площею 0,2480 га, кадастровий номер :06:001:0888, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок, який на ній розташований, ОСОБА_1 (відповідачці у справі) (а.с. 64, т. 4).

З копії матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями до майна померлого є: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (позивач у справі) та ОСОБА_2 (а.с.42-225, т. 4).

Відповідно до погосподарської книги № 22 за 2011-2015 роки власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зазначений ОСОБА_5 , а головою двору - ОСОБА_1 (а.с.189-190, т. 1). Крім того, в погосподарській книзі зазначені члени сім`ї саме голови двору. Рік забудови будинку зазначений 1992.

Із копії технічного паспорта на спірний будинок рік його забудови також значиться 1992 (а.с. 38, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 (а.с. 25, т. 5).

Згідно заповіту, складеного 05.09.2012 року, ОСОБА_6 заповіла належну їй частину житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (відповідачу у справі) (а.с. 28, т. 5).

З заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 звернулись ОСОБА_1 (позивач у справі) (а.с., 5, т. 5) та ОСОБА_2 (а.с. 14, т. 5).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.01.2015 року визначено ОСОБА_3 строк в шість місяців з дня вступу рішення суду в законну силу для подання ним заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.67, т. 5). Рішення суду набрало чинності 13.02.2015 року.

23.06.2015 року ОСОБА_3 звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 (а.с. 65, т. 5).

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України).

Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ч. 2 ст. 373 ЦК України).

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12.03.2011, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

В той же час, з метою спрощення процедури державної реєстрації прав власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05.08.1992 року без обов`язкового проведення технічної інвентаризації таких об`єктів.

Відповідно до п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

При цьому документ, що, відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року) не подається, виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідачем не надано доказів про те, на якій підставі зазначений власником будинку саме ОСОБА_5 , оскільки правовстановлюючий документ на будинок був виданий йому лише у 2012 році, а будинок зведений у 1992 році.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про виділення ОСОБА_5 земельної ділянки під забудову житлового будинку та про надання дозволу на його забудову.

Отже, за умови чинності рішень органу місцевого самоврядування про надання та про передачу у приватну власність земельної ділянки позивачеві, надання цієї ж ділянки іншій особі суперечить закону.

За таких обставин оскаржувані рішення є неправомірними та підлягають скасуванню в частині, що стосується 0,12 га земельної ділянки.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про надання померлому батькові позивача дозволу за будівництво спірного будинку та підстави видачі йому свідоцтва про право власності на спірний будинок.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази про оформлення саме на позивача електропостачання та газопостачання у спірному будинку. Також саме позивачем надані докази про придбання будівельних матеріалів.

За таких обставин оспорюване свідоцтво про право власності на будинок на ім`я ОСОБА_5 видане відповідачем без належних правових підстав, а тому підлягає скасуванню.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Натомість, відповідно до ст. 392 ЦК України, особа мас право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами.

Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вій суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного : законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Також, у відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 червня 2015 року у справі N 6-267ЦСІ5, вбачається, що відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року N 562-ХІІ "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP" (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року № 3180-ХІІ) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформленим ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Аналогічне положення міститься у пунктах першому та сьомому розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції» статей 26, 30, 87- 90, 97,100, 102, 118, 123,128,143-146,149, 151, 153-158, 161,210,212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, оскільки спірна земельна ділянка передана у власність відповідачу ОСОБА_1 на підставі оскаржуваних рішень, які визнанні судом неправомірними, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_1 серії ЯМ № 740424 з кадастровим №:06:00:0888 та задовольняє їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З метою усунення обставини, яка перешкоджає оформленню права власності на спадкове майно, суд вважає, що за позивачем ОСОБА_1 належить визнати право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була надана у приватну власність рішенням Кам`янської сільської ради від 14.11.2003 року для обслуговування жилого будинку, що збудований на ній.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 1860,25 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності видане на ім`я ОСОБА_5 щодо житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним та скасувати рішення від 16.03.2012 року 12 сесії 6 скликання Кам`янської сільської ради щодо передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,2480 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 740424 з кадастровим номером :06:001:0888.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка була надана у приватну власність рішенням Кам`янської сільської ради від 14.11.2003 року для обслуговування жилого будинку, що збудований на ній.

Стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь позивача по 1860,25 грн з кожного судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено та підписано 21.02.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік