ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1440/20 Номер провадження 22-ц/814/180/22Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Владімірова Р.В.

Розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в загальному порядку, в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», цивільну справу за апеляційними скаргами Полтавської обласної прокуратури, Запорізької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Бугрія В.М. від 09 вересня 2021 року, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, та за апеляційними скаргами Запорізької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Бугрія В.М. від 11 жовтня 2021 року, дата виготовлення повного тексту додаткового рішення не зазначена, по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Прокуратури Полтавської області про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1020000 грн. моральної шкоди шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, а також понесені ним судові витрати.

Вказував, що за повідомленням УСБУ в Запорізькій області прокуратурою Запорізької області 13.09.2016 були внесені відомості в ЄРДР під № 0000311 з попередньою кваліфікацією ч.3 ст. 368 КК України за фактом вимагання неправомірної вигоди працівниками ДФС від громадянина за безперешкодне переміщення товарів через митний кордон України.

В рамках вказаного кримінального провадження слідчими прокуратури було проведено обшук у його службовому кабінеті та повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Також його було відсторонено від посади головного державного ревізора-інспектора строком на 2 місяці та застосовано на 2 місяці запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням, в тому числі наступних процесуальних обов`язків: не відлучатись за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; носити електронний засіб контролю.

В подальшому йому було продовжено відсторонення від посади до 21.03.2017 та продовжено застосування запобіжного заходу до 21.03.2017 у вигляді особистого зобов`язання з покладенням в тому числі наступних процесуальних обов`язків: не відлучатись із населеного пункту в якому він зареєстрований (м. Харків) та в якому він фактично проживає (м. Запоріжжя) без дозволу слідчого, прокурора або суду; утриматись від спілкування з підозрюваним ОСОБА_2 , працівниками ГУ ДФС у Запорізькій області та Запорізької митниці.

В ході триваючого досудового розслідування заступником Генерального прокурора України 28.04.2017 у зв`язку з неефективністю на підставі ч. 5 ст. 36 КПК України досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні було доручене слідчим прокуратури Полтавської області.

За результатом досудового розслідування процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні заступником начальника відділу прокуратури Полтавської області Москаленко Д.В. 19.10.2018 прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно нього на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, та вичерпанні можливості їх отримання.

Загалом кримінальне переслідування щодо нього тривало майже два роки, що спричинило значні моральні страждання, які згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягають відшкодуванню.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на відшкодування моральної шкоди 510000 грн. на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Часткове задоволення позову обґрунтоване доведенням позивачем факту спричинення йому як особі, яка перебувала під незаконним кримінальним переслідуванням 23 місяці моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням принципу справедливості та розумності становить 510000 грн., що достатньо для відновлення порушеного права позивача.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2021 року розподілено витрати на професійну правничу допомогу та стягнуто солідарно з Прокуратури Полтавської області, Прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 41500 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Прокуратура Полтавської області та Прокуратура Запорізької області подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути на користь позивача розмір моральної шкоди, виходячи з мінімальної заробітної плати , яка існує на час розгляду справи.

Вважають, що суд дійшов помилкового висновку щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди у значно більшому розмірі ніж передбачено законодавством, яке визначає співмірність з мінімальним розміром заробітної плати, оскільки в цій частині вимоги є недоведеними. При цьому, судом не наведено жодних розрахунків та відповідних критеріїв визначення розміру відшкодування моральної шкоди, в тому числі за такі порушення прав позивача як застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та відсторонення від посади.

Також апеляційну скаргу на рішення суду подала Державна казначейська служба України, яка в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову з огляду на недоведеність позивачем наявності моральної шкоди, оскільки для її визначення має бути висновок експерта як належний та достатній доказ її спричинення та встановлення розміру для відшкодування.

Окрім того, Прокуратура Запорізької області та Державна казначейська служба України подали апеляційні скарги на додаткове рішення суду, в яких просять останнє скасувати та відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на правничу професійну допомогу.

Зокрема вказують на неподання позивачем у визначеному ЦПК України порядку відповідних розрахунків та опису виконаних адвокатом робіт, платіжних документів, що підтверджують фактичну оплату послуг адвоката, що позбавляє іншу сторону спростувати та довести не співмірність таких витрат, що з точки зору процесуального закону є підставою для відмови в стягненні витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 13.09.2016 слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Запорізької області Черніченком Б.В. внесені відомості до ЄРДР за № 0000311 про те, що працівники ДФС вимагають від громадянина неправомірну вигоду за безперешкодне проходження митного контрою товарів під час їх переміщення через митний кордон України, з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК України.

За результатами досудового розслідування 21.11.2016 прокуратурою Запорізької області повідомлено про підозру ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалами слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2016 стосовно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням наступних процесуальних обов`язків: не відлучатись за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; носити електронний засіб контролю, строком на 2 місяці та відсторонено від займаної посади на вказаний строк.

В подальшому, ухвалами слідчого судді від 20.01.2017 продовжено відсторонення ОСОБА_1 від посади на 2 місяці та на цей же строк продовжено дію обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Постановою заступника прокурора Запорізької області Шаповалова A.B. від 19.01.2017 строк досудового розслідування продовжено до 4-х місяців, тобто до 21.03.2017.

Постановою слідчого від 09.03.2017 досудове розслідування зупинено на підставі п.1 ч.1 ст. 280 КПК України у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на лікуванні.

Постановою заступника Генерального прокурора України Столярчука Ю.В. від 28.04.2017, у зв`язку з неефективністю проведення досудового розслідування, здійснення подальшого досудового розслідування доручено слідчим прокуратури Полтавської області.

За результатами досудового розслідування постановою процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000311 від 13.09.2016 - заступника начальника відділу прокуратури Полтавської області Москаленка Д.В. 19.10.2018, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру, обранням запобіжних заходів, відсторонення від посади, незаконного вилучення та утримання протягом довгого часу його майна, незаконним арештом майна його доньки, незаконним проведенням відносно нього НС(Р)Д та інших незаконних дій органів досудового розслідування, йому завдано моральної шкоди на загальну суму 1020000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 без правових підстав більше 23 місяців перебував під кримінальним переслідуванням, стосовно нього застосовані запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, які обмежували його свободу пересування та обрання місця перебування, він безпідставно був відсторонений від посади та не мав можливості працевлаштуватись, перебував під значним психологічним тиском, зазнав приниження та втрати свого авторитету серед колег та знайомих, тому з врахуванням характеру та обсягу страждань визначив відшкодування моральної шкоди в розмірі 510000 грн.

При цьому суд зазначив, що відповідачі не заперечували самого факту завдання моральної шкоди, а лише не погоджувалися з визначеним позивачем її розміром.

Погоджуючись з висновком місцевого суду щодо спричинення незаконними діями та рішеннями відповідачів моральної шкоди ОСОБА_1 , колегія суддів не в повній мірі погоджується з із визначеним судом першої інстанції розміром для її відшкодування.

Так, ст. 56 Конституції України визначено право кожного громадянина на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень

Відповідно до ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Статтями 1-3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону при призначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення прав ОСОБА_1 у зв`язку з незаконними кримінальним переслідуванням, що завдало йому моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, що не заперечується відповідачами.

При цьому, судом вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини - Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», положення ст. 1176 ЦК України та роз`яснення зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України.

Таким чином, взявши до уваги термін перебування позивача під кримінальним переслідуванням та ступінь негативного впливу на його життя, суд визначив моральну шкоду в розмірі 510000 грн, зазначивши при цьому розмір відшкодування моральної шкоди у співмірності до мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, що становило 108471,57 грн.

Між тим, колегія суддів вважає зазначений розмір відшкодування моральної шкоди дещо завищеним, не в повній мірі відповідаючим принципам розумності і справедливості, без належного дотримання співмірності з мінімальним розміром заробітної плати, а відтак судове рішення підлягає зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Так, положеннями ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не визначено обов`язку для суду визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, натомість вказано на недопустимість визначати такий розмір меншим за найнижчу межу розміру такого відшкодування.

На даний час такий гарантований законом мінімум становить - 137800 грн., де строк перебування під кримінальним переслідуванням становить 22 місяці та 29 днів помноженні на 6000 грн. мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в суді).

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку не може бути меншим ніж 137800 грн.

Вважаючи достатнім для відновлення порушеного права позивача у відшкодування моральної шкоди 150000 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Так, встановлено, що незаконне кримінальне переслідування позивача тривало 22 місяці та 29 днів, щодо до нього був обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, під арештом чи під вартою він не перебував, відсторонення від посади мало місце з 02.12.2016 до 21.03.2017 року. Тобто подальша відсутність у позивача місця працевлаштування була пов`язана з його звільненням у зв`язку із скороченням штату, а не з обмежувальними заходами кримінального переслідування.

З урахуванням наведеного та беручи до уваги наявність негативних наслідків морального характеру внаслідок незаконного кримінального переслідування позивача, що спричинили йому душевні та психічні страждання, потягли за собою вимушені зміни у його життєвих стосунках з оточуючими, необхідність застосовувати додатковий час та зусилля для відновлення свого попереднього життєвого статусу, колегія суддів визначає розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди в сумі 150000 грн, що відповідатиме критеріям достатності і справедливості та не призведе до необґрунтованого збагачення за рахунок державних коштів.

Інші доводи Запорізької та Полтавської обласних прокуратур щодо достатності на відшкодування моральної шкоди мінімального розміру заробітної плати, визначеного законом, колегія суддів не бере до уваги з підстав описаних вище.

При цьому, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України щодо недоведеності завдання позивачу моральної шкоди є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи та суперечать положенням ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Що стосується оскарження відповідачами додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та проведенням експертизи.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 надав докази щодо укладення договору про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди до договору, копію акту №1 прийому-передачі наданих послуг та просив стягнути з відповідачів 41500 грн.

Зважаючи на доведеність понесених витрат та наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, суд ухвалив додаткове рішення, яким в порядку розподілу судових витрат стягнув з відповідачів вказану суму в повному обсязі.

Зазначене додаткове рішення постановлене з порушенням норм процесуального права, а відтак підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку суд вказаного принципу пропорційності не дотримався та частково задовольняючи позовні вимоги, поклав на відповідачів обов`язок відшкодувати витрати на адвоката у повному обсязі. При цьому, помилково вказав про солідарне стягнення, що взагалі не передбачено процесуальним законом.

Згідно приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України в разі якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами перегляду апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, тому колегія суддів має вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу згідно до заяви позивача ОСОБА_1 від 10.09.2921 пропорційно до задоволених вимог.

В даному випадку, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено лише на 14,7%, а саме в розмірі 150000 грн., тоді як заявлений розмір позовних вимог про відшкодування моральної шкоди становив 1020000 грн., тому саме в такому розмірі підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, а саме 14,7% від 41500 грн., тобто 6100 грн.

При цьому, стягнення зазначених судових витрат необхідно здійснювати лише з Полтавської обласної прокуратури та Запорізької обласної прокуратури, оскільки Державна казначейської служби України в даному випадку виступає лише як розпорядник державних коштів та являється установою, з відповідних рахунків якої буде здійснюватися безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за професійну правничу допомогу з Запорізької та Полтавської обласних прокуратур по 3050 грн. з кожної.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Полтавської обласної прокуратури, Запорізької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2021 року змінити, зменшивши розмір в рахунок відшкодування моральної шкоди зі 510000 грн. до 150 000 грн.

Апеляційні скарги Запорізької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2021 року скасувати.

Розподілити судові витрати, пов`язані з наданням правничої професійної допомоги та стягнути з Полтавської обласної прокуратури та Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 по 3050 грн. з кожної.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.