ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/679/21 Номер провадження 22-ц/814/59/22Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р. І. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Ракович Д.Г., Владімірова Р.В.

Розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в загальному порядку, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави в складі судді Тимчука Р.І. від 17 серпня 2021 року, дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на її користь борг у розмірі 661 000 грн. відповідно до договору позики згідно з борговою розпискою, а також розподілити судові витрати по справі.

Вимоги обґрунтовувала тим, що після продажу належної їй квартири в м. Керч та подальшого переїзду на постійне місце проживання в м. Полтава, до неї звернувся її онук ОСОБА_3 , який на той момент перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , з проханням надати їм позику в розмірі 661000 грн. для придбання квартири, про що було складено розписку в присутності свідків.

Оскільки у визначений в розписці строк кошти не були повернуті, на неодноразові звернення щодо повернення коштів ОСОБА_4 не реагував, вона звернулася до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики та боргової розписки від 08.10.2017 в сумі 661000 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6610 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу розмірі 10000 грн.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про доведеність факту надання позивачем в борг грошових коштів на придбання відповідачами квартири для їх спільного проживання та відсутності доказів щодо виконання взятих зобов`язань по їх поверненню, що свідчить про підставність заявлених позикодавцем вимог про стягнення з відповідачів як солідарних боржників зазначеного грошового боргу.

Приходячи до висновку щодо необхідності солідарного стягнення коштів з подружжя, суд виходив з норм ст. 65 СК України, зважаючи на той факт, що договір укладено в інтересах сім`ї, що створює обов`язки для другого подружжя відповідати за зобов`язаннями іншого подружжя.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірну оцінку зібраним по справі доказам, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі.

Зокрема вказує, що їй не було відомо про існування договору позики згідно до укладеної її колишнім чоловіком розписки, згоду на отримання коштів вона не надавала. Спірна квартира була придбана за рахунок інших джерел, в тому числі і за рахунок їх сімейного бюджету та за допомоги їх батьків.

Вважає, що вказана розписка є фіктивною та укладена з корисливих мотивів в інтересах колишнього чоловіка. Сам факт надання таких коштів є сумнівним, а до приєднаного позивачем договору про відчуження нею квартири в м. Керч необхідно відноситься критично, оскільки такий договір нотаріально не посвідчений та не зареєстрований згідно чинного законодавства.

Відповідачем ОСОБА_4 рішення суду не оскаржувалось.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2012 року. Вказаний шлюб було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Полтави в липні 2021 року.

Згідно наданої позивачем розписки від 18 жовтня 2017 року, ОСОБА_4 в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримав у борг від ОСОБА_2 на купівлю квартири грошову суму в розмірі 661000 грн., які зобов`язувався повернути в строк до 01.03.2021 року.

Відповідач ОСОБА_4 є онуком позивача ОСОБА_2 , а свідки зазначені в розписці - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно є його батьками ( ОСОБА_5 являється донькою ОСОБА_2 ).

Вважаючи, що відповідачі як боржники не виконують взяті на себе зобов`язання по своєчасному поверненню запозичених коштів, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в порядку ст. 65 СК України, мотивуючи це тим, що договір позики укладений в інтересах сім`ї.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку щодо доведеності факту невиконання відповідачами зобов`язань по своєчасному поверненню позикодавцю боргу згідно до розписки та наявністю достатніх правових підстав, визначених положеннями ст. 65 СК України для солідарної відповідальності боржників як подружжя, враховуючи, що договір позики укладався в інтересах сім`ї, а майно придбане за ці кошти, було використано в інтересах сім`ї.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх правових підстав для покладення солідарного обов`язку по поверненню грошових коштів на відповідача ОСОБА_1 як на подружжя боржника.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) у власність другій стороні (позичальнику) передає грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку саму ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей.

Так, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 надала оригінал розписки щодо взяття в борг її онуком коштів в сумі 661000 грн. та на підтвердження наявності в неї вказаної суми надала договір купівлі-продажу квартири в м. Керч, Республіка Крим від 22 серпня 2017 року, згідно якого продала належну їй на праві власності квартиру за 990000 рублів.

Як пояснила в судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_2 отримана від реалізації сума коштів на час придбання спірної квартири являлась еквівалентом 660000 грн., які вона надала в борг онуку ОСОБА_4 для придбання ним квартири.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З аналізу наведеної норми вбачається, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох обов`язкових та взаємопов`язаних між собою умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За вказаних обставин, предметом дослідження суду мають бути обставини щодо доведеності, по перше - укладання договору саме в інтересах сім`ї, по друге - отримане майно, в даному випадку грошові кошти, повинні бути використані в інтересах сім`ї.

В даному випадку суд, встановивши лише факт перебування в шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на час складання розписки та взявши до уваги її текст щодо отримання грошової позики для придбання квартири, прийшов до висновку про доведеність факту укладання договору позики в інтересах сім`ї, у зв`язку чим поклав на відповідачів солідарний обов`язок по її поверненню.

З вказаним висновком не погоджується колегія суддів як з таким, що не ґрунтується на зібраних по справі доказах та не відповідає положенням ст. 65 СК України.

Перш за все, при укладанні договору позики у формі складання відповідачем ОСОБА_4 розписки не було взагалі отримано згоди, в тому числі і письмової, дружини ОСОБА_1 , не дивлячись на те, що правочин виходить за межі дрібно-побутового та стосується коштів в еквіваленті 25000 доларів США.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 їй нічого не було відомо про отримання в борг за договором позики коштів від ОСОБА_2 , оскільки спірну квартиру вони придбали з чоловіком за свої грошові заощадження (до цього часу п`ять років перебували в шлюбі) та за рахунок допомоги їх батьків.

Одночасно з цим по справі відсутні будь-які достатньо-переконливі докази щодо використання отриманих за договором позики коштів саме на придбання квартири.

Фактично це вбачається лише з тексту самої розписки, яка складена боржником онуком позикодавця, в присутності свідків - його ж батьків, тобто сторони правочину та свідки його укладання як члени родини є зацікавленими особами.

За вказаних обставин, до самого тексту розписки щодо мети отримання коштів необхідно віднестись критично.

Інших доказів, які б слугували джерелом підтвердження факту використання отриманих за договором позики коштів в інтересах сім`ї, а саме для придбання квартири для проживання подружжя матеріали справи не містять.

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_2 та іншим відповідачем ОСОБА_4 , яким позовні вимоги визнані в повному обсязі, не надано доказів, що відповідали-б критерію «поза всяким сумнівом», висновок суду першої інстанції щодо доведеності отримання грошової позики в інтересах сім`ї та використання останніх для придбання квартири є помилковим.

При цьому звертає на себе увагу той факт, що зверненню ОСОБА_2 з даним позовом передувало звернення до суду ОСОБА_1 з позовом до колишнього чоловіка ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, предметом спору якого є квартира АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, встановивши факт невиконання позичальником зобов`язання за договором позики, що не заперечувалось останнім в ході розгляду справи, суд мав підстави для стягнення з боржника ОСОБА_4 суми боргу, оскільки таким договором не покладається його виконання на дружину позичальника, остання не надавала згоду на укладання договору позики, факт використання таких коштів в інтересах сім`ї по справі належними та допустимим доказами не доведено, що виключає виникнення солідарного обов`язку іншого подружжя разом з боржником, а відтак колишня дружина ОСОБА_1 не може відповідати за його зобов`язаннями в розумінні ст. 65 СК України.

Крім того, за змістом ч.4 ст. 63 та ч. 2 ст. 73 СК України дружина може відповідати своєю часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за умови, що договір був укладений в інтересах сім`ї, а одержане за договором використано на її потреби.

Між тим, на вищевказані норми закону суд першої інстанції належної уваги при вирішенні спору не звернув, не з`ясував, чи дійсно отримувалися кошти та були витрачені в інтересах сім`ї, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про достатність правових підстав для покладення на колишню дружину позичальника солідарного обов`язку разом з боржником.

За вказаних обставин, судове рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підлягає скасуванню, з постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики як з солідарного боржника.

Зважаючи на скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та постановлення в цій частині нового рішення, у відповідності до норм ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд змінює і розподіл судових витрат шляхом покладення на відповідача ОСОБА_4 понесених позивачем ОСОБА_2 судових витрат у вигляді судового збору при подачі позову до суду, що становить 6610 грн. та відповідно витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Одночасно, при розподілі судових витрат під час апеляційного розгляду, колегія суддів, зважаючи на задоволення апеляційної скарги, вважає за необхідне стягнути на корись ОСОБА_1 з позивача ОСОБА_2 понесені нею як апелянтом витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 9915 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики як з солідарного боржника.

Змінити судове рішення в частині розподілу судових витрат, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 6610 грн., а також 10000 грн. за правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9915 грн. понесеного судового збору за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.