Номер провадження: 22-ц/813/5208/22
Номер справи місцевого суду: 520/6170/16-ц
Головуючий у першій інстанції Чванкін С. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу №520/6170/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 1 серпня 2016 року у складі судді Чванкіна С.А., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 27 травня 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що з відповідачем ОСОБА_2 зареєстрував шлюб 19 жовтня 1991 року, відносини між подружжям погіршилися, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу стало суперечити його інтересам, з огляду на що шлюб підлягає розірванню. Посилаючись на вказані обставини позивач ОСОБА_1 просив розірвати з відповідачем ОСОБА_2 шлюб (а.с.2).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 30 травня 2016 року відкрито провадження у справі (а.с.8).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 1 серпня 2016 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 жовтня 1992 року виконавчим комітетом Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області за актовим записом №14, розірвано (а.с.23-24).

Висновок суду мотивовано тим, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено статтею 112 СК України, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с.59-61).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 2 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.65-67).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у тому, що про подання позовної заяви їй не було відомо, оскільки процесуальні документи надсилались за адресою зареєстрованого місця проживання, але вона проживала за іншою адресою. Суд не врахував наявність у подружжя дітей, позивач про них у позові не зазначив, тим самим суд фактично встановив у рішенні факт відсутності дітей, що в подальшому може бути використано позивачем у інших справах та порушує її права як матері. Судом без жодних підстав встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 заперечення щодо змісту та вимог апеляційної скарги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 оскаржує рішення суду, що було ухвалено у 2016 році. Доводи, на які ОСОБА_2 посилається в апеляційній скарзі, не мають істотного значення для правильного вирішення справи по суті, сторони з часу розірвання шлюбу проживають окремо, ОСОБА_1 на має наміру відновлювати шлюбні стосунки з ОСОБА_2 та категорично заперечує проти цього. Для скасування заочного рішення суду належить встановити як поважність причин неявки в судове засідання відповідача, так і те, що наявні докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Примушування жінки та чоловіки до шлюбу не допускається, ОСОБА_1 не бажає поновлювати шлюбні відносини. Вирішуючи питання про скасування судового рішення через значний проміжок часу, суди мають враховувати, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими непереборними обставинами. Доводи, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, не мають істотного значення для правильного вирішення справи по суті, а докази, які могли вплинути на розгляд справи, відсутні. В скарзі ОСОБА_2 не зазначає про намір примиритися з позивачем з метою збереження сім`ї, а посилається лише на факт її неповідомлення про розгляд справи та ухвалення заочного рішення без її відома. Доводи про те, що суд надсилав їй повідомлення та процесуальні документи за адресою її реєстрації, хоча вона мешкала за іншою адресою, не заслуговують на увагу та не відносяться до поважних причин неявки в судове засіданні, оскільки суперечать положенням ЦПК України і, як наслідок, не можуть бути підставою для скасування заочного рішення. Наявність у сторін на час розгляду справи неповнолітньої дитини також не має правового значення, оскільки це не могло вплинути на розгляд та вирішення справи. З моменту розірвання шлюбу та на даний час діти від шлюбу сторін мешкають разом з батьком та знаходяться на його повному утриманні, ОСОБА_2 жодної участі у вихованні дітей з моменту розірвання шлюбу не приймає.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_1 , 1967 року народження, ОСОБА_2 , 1971 року народження, зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Старотроянівської сільської ради Кілійського району Одеської області 19 жовтня 1991 року зроблено актовий запис за №14 (а.с.4).

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (ч.1 ст.21 СК України).

Відповідно до принципу добровільності шлюбу, визначеного статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч.2 ст.104 СК України).

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст.111 СК України).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 19 жовтня 1991 року. Позов про розірвання шлюбу пред`явлено ОСОБА_1 в порядку реалізації передбаченого частиною 1 статті 110 СК України права.

Про відкриття провадження у справі про розірвання шлюбу, дату час та місце розгляду справи, ухвалення рішення ОСОБА_2 повідомлялась за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання, що відповідає положенням цивільного процесуального законодавства.

ОСОБА_2 не клопотала перед судом відповідно до положень статті 111 СК України про вжиття заходів щодо примирення подружжя, не зазначає й в скарзі про намір примиритися.

Суду не надано доказів того, що подружжя дійшло спільної згоди щодо примирення, стало проживати сім`єю. Позивач не звернувся до суду з заявою про відмову від позову, навпаки заявляє, що з 2016 року сім`єю не проживають, примирення не можливе, наміру поновлювати подружні стосунки не має.

Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачено статтею 112 СК України.

У даному випадку суд постановив рішення про розірвання шлюбу, так як встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам ОСОБА_1 , який не бажає зберігати сім`ю.

Доводи ОСОБА_2 щодо відсутності підстав для розірвання шлюбу не приймаються.

Справа в провадженні суду першої інстанції з 27 травня 2016 року, за шість років сторони не примирились, сім`ю не відновлено.

Наявність у сторін на час судового вирішення спору про розірвання шлюбу неповнолітніх дітей не має правового значення. Більш того, ОСОБА_1 зазначає, що діти з моменту розірвання шлюбу та по даний час проживають з ним, знаходяться на його утриманні, ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо безпідставності наміру ОСОБА_2 переглянути судове рішення через більш ніж через п`ять років.

Прийнятним у даному випадку є посилання на практику Європейського суду з прав людини, яка орієнтує на верховенство права та застосування судом принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими непереборними обставинами, а таких у даній справі не встановлено.

Підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на верховенство права та принцип добровільності шлюбу відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 369, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 1 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова