Справа № 476/578/21 Головуючий у 1-й інстанції Чернякова Н. В.
Провадження № 22ц/812/462/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Колосовського С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

(надалі - ТОВ «Вердикт Капітал»)

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 15 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Чернякової Н. В. у смт. Єланець Миколаївської області о 10 годині 15 хвилин зі складанням його повного тексту 24 грудня 2021, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал»

про повернення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал» про повернення 14 394 грн 80 коп. безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позову зазначала, що 23 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А. А. вчинено виконавчий напис №8250, за яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість в сумі 32 609 грн 15 коп. за умовами договору № 490940059 від 18 травня 2015 року.

На виконання виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем С. В. 11 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження №61232262 та 23 березня 2020 року винесено дві постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

В ході виконавчих дій з позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто 14 394 грн 80 коп.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року за позовом ОСОБА_1 вищезазначений виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню.

Посилаючись на те, що правова підстава для стягнення з неї заборгованості відпала, позивач просила на підставі статті 1212 ЦК України стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на її користь безпідставно отримані ним кошти в сумі 14 394 грн 80 коп.

У відзиві на позовну заяву відповідач вважав позовну заву необґрунтованою та вказував на те, що позивачка безпідставно посилається на положення статті 1212 ЦК України, як на підставу повернення стягнутих коштів, оскільки набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Вважав наявність укладеного позивачкою кредитного договору з ПАТ «Альфа Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого він є, достатньою правовою підставою для отримання стягнутих коштів на користь нового кредитора.

Вказував, що повернення стороні у натурі усього одержаного за договором є наслідком недійсності правочину.

Звертав увагу суду, що повідомлення приватного виконавця не може бути достатнім підтвердженням дійсної суми стягнення з заробітної плати позивача.

У відповіді на відзив позивачка зазначила про безпідставність заперечень відповідача, які він виклав у відзиву на її позов.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 15 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» на її користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 14 394 грн 80 коп. та 908 грн сплаченого судового збору.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених вимог, які доведені позивачкою за допомогою належних доказів.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги знов вказав на помилкове застосування судом статті 1212 ЦК України, як підстави для стягнення коштів, оскільки їх стягнення проводилось у зв`язку з неналежним виконанням позивачем договірного зобов`язання.

Посилався на наявність кредитного договору як на підставу стягнення коштів, оскільки він не припинений внаслідок неналежного виконання позивачкою свого обов`язку по кредитному договору

За наведеного вважав, що набув майно на достатніх правових підставах, у спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

Звертав увагу суду на те, що повідомлення приватного виконавця не може бути достатнім підтвердженням дійсної суми стягнення з заробітної плати позивача.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 2 та 14 лютого 2022 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С. В. від 11 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження №61232262 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 33 259 грн 15 коп. на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області (а.с.5).

Постановами від 23 березня 2020 року приватним виконавцем Булахевічем С. В. звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі по 20% із пенсії, а також заробітної плати до виплати загальної суми боргу 37 085 грн 07 коп.( а.с.6,7).

Внаслідок таких дій приватного виконавця боржниця ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом з оспорення підстав видачі виконавчого напису приватним нотаріусом.

Заочним рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2021 року, яке набрало законної сили 5 червня 2021 року, виконавчий напис, вчинений 23 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А. А. за Р.№8250 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 490940059 від 18 травня 2015 року в загальному розмірі 33 259 грн 15 коп. визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.8-12).

29 липня 2021 року, у зв`язку з ухваленням та набранням законної сили вищевказаного рішення суду, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження про стягнення позивачки на користь ТОВ «Вердикт Капітал» коштів на підставі виконавчого напису нотаріуса (а.с.14).

Згідно повідомлення приватного виконавця за час примусового виконання з позивачки стягнуто 16 334 грн 24 коп., з яких 14 394 грн 80 коп. перераховано на користь стягувача, як заборгованість, 500 грн мінімальні витрати виконавчого провадження, 1439 грн 44 коп. основної винагороди приватного виконавця (а.с.13).

Вважаючи, що стягувачем безпідставно набуті 14 394 грн 80 коп., позивачка просила про їх стягнення на свою користь з підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Такі висновки відповідають висновкам ВС, викладеним ним у постановах КГС від 6.03.2019 у справі №910/1531/18, від 28.01.2020 у справі №910/16664/18, та постанові КЦС від 8.09.2021 у справі №201/6498/20, та підлягають застосуванню у даних правовідносинах.

Отже, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 14 394 грн 80 коп., що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ці кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Сам факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.

За такого, посилання відповідача в апеляційній скарзі на наявність договірних відносин та невиконанні зобов`язання за кредитним договором колегія суддів вважає необґрунтованими з наведених вище причин.

При цьому обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду.

Доводи відповідача щодо неможливості визначення суми перерахованих коштів лише за повідомленням приватного виконавця не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, адже саме приватним/державним виконавцем згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється фіксування та розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум.

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

Тому рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 15 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадку, передбаченому статтею 389 ЦПК України .

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

С. Ю. Колосовський