Справа № 440/296/19 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2416/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання -Жукровська Х.І.,

з участю - апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Буський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2019 року позивачка звернулася в суд з вказаним позовом.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Буський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання шлюбу недійсним залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 951,00 грн. та витрати на поштові відправлення для надсилання сторонам по справі заяв по суті позову у розмірі 143 грн 70 коп., що разом складає 19 094 грн 70 коп., як компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржила таке в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що судові засідання по справі відкладались неодноразово, в тому числі і з причин неявки не лише позивача, а й відповідача та її представника. В судове засідання, призначене на 11 травня 2021 року, в якому судом постановлено оскаржувану ухвалу, позивач та її представник не з`явились з поважних причин, а саме з підстав, наведених ними в клопотаннях від 10 та 11 травня 2021 року, поданих на електронну пошту суду.

В частині стягнення з неї на користь відповідача судових витрат зазначає, що ухвала в цій частині постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки заява про їх стягнення подана з порушенням строків, а витрати документально не підтверджені та не доведені. Суд безпідставно поклав в основу їх стягнення зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, адже такого нею не допущено.

Просить ухвалу Буського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року скасувати.

У жовтні 2021 року від відповідача та його представника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання апеляційну скаргу відхилити, а оскаржувана ухвалу залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований безпідставністю скарги.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явилась позивачка.

Від відповідача та третьої особи надійшли заяви, в яких міститься клопотання про розгляд справи у їх відсутність та відсутність їх представників.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо залишення позову без розгляду.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами процесуального закону визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у порядку, встановленому ЦПК України.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик . Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 130 ЦПК України передбачено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки . Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 131 ЦПК Україна учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21) та від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц (провадження № 61-9020св21).

Судом встановлено, що починаючи з лютого 2019 року у провадженні суду першої інстанції перебувала дана цивільна справа.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Два останні судові засідання у даній справі були призначені на 25 березня 2021 року та 11 травня 2021 року.

У судове засідання, призначене на 25 березня 2021 року, позивач вкотре не з`явилась, подала до суду клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеконференції. Причини своєї неявки до суду мотивувала тим, що, починаючи з 18 березня 2021 року у м. Львові та Львівській області почав діяти посилений (жорсткий) карантин, а оскільки вона проживає у м.Львові, немає можливості добратися до суду.

У судове засідання, призначене на 11 травня 2021 року, позивач повторно не з`явилась, причини своє неявки до суду, не повідомила.

11 травня 2021 року до суду електронною поштою надійшло клопотання (не скріплене ЕЦП) від представника ОСОБА_1 - адвоката Білецької Орести Романівни, про відкладення розгляду справи, яке мотивована тим, що представник позивача уклала з останньою договір про надання правової допомоги лише 11 травня 2021 року, бажає ознайомитись з матеріалами справи, після чого будуть долучені нові докази, які знаходяться в процесі зібрання новим адвокатом, наступне судове засідання просить проводити в режимі відео конференції. До клопотання додано ордер, в якому не зазначено дані договору про надання правової допомоги (№ та дата його укладення), а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 86-88).

Про судові засідання, призначені на 25 березня 2021 року та 11 травня 2021 року позивач повідомлялась судом належним чином, про що також свідчить подання нею та її представником клопотань про відкладення судових засідань, призначених на вказані дати.

Таким чином, позивачу було відомо про два останні судові засідання, однак до суду вона не з`явилась і заяви про розгляд справи у її відсутності не подавала.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції, вірно виходив з того, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Адже, повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Разом з тим, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України), тому порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вбачається.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 465/205/17 (провадження № 61-9536св21).

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції, діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.

Щодо розподілу судових витрат у зв`язку з залишенням позову без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (частина шоста статті 142 ЦПК України).

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Системний аналіз частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У заяві про стягнення судових витрат представником ОСОБА_2 - адвокатом Кожан-Юрдигою О.Я. зазначено, що позивач ОСОБА_1 свідомо зловживала своїми процесуальними правами, шляхом неодноразового подання клопотань про відкладення розгляду справи, що не сприяло суду у своєчасному розгляді і вирішенні справи, та спричинило невизначеність спадкових прав та обов`язків відповідача на тривалий проміжок часу. Крім того, заявлені нею позовні вимоги є необґрунтованими.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Залишення заяви без розгляду це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Залишення заяви без розгляду можливе, як на підставі заяви позивача, який реалізовує в даному випадку своє диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України (при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви), а також в разі неявки позивачу у судове засідання у випадках, передбачених ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат у разі закриття провадження у справі можливе саме у випадку необґрунтованості дій позивача та звертала увагу, що сам по собі факт закриття провадження не свідчить про наявність безумовних підстав для компенсації судових витрат відповідачу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 640/1029/18, провадження № 14-443цс19, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 906/961/17, провадження № 12-121гс19, ухвала Великої Палати Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 810/3711/18, провадження № 11-865апп19).

Вказані висновки є релевантними і у разі залишення позову без розгляду, адже вони регулюються, в частині розподілу витрат, однією статтею, а саме статтею 142 ЦПК України.

Положення процесуального законодавства не містять норм про обов`язковість позивача з`явитися за викликом суду, крім випадку, коли суд визнав явку його обов`язковою, в противному випадку, явитися чи не явитися до суду, є правом позивача, який несе ризики неявки до суду без поважних на те причин, або повторної неявки, незалежно від причин.

Статтею 260 ЦПК України передбачено зміст ухвали суду. Зокрема, у пункті 3 частини першої статті 260 ЦПК України передбачено, що ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини, із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Таким вимогам процесуального закону ухвала суду першої інстанції не відповідає, оскільки вирішуючи клопотання про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд першої інстанції застосовуючи частину п`яту статті 142 ЦПК України, не навів належного обґрунтування того, що залишення позову без розгляду є наслідком необґрунтованих дій позивача, адже неявка позивачки до суду, неподання доказів поважності такої неявки, та подання неодноразових клопотань про відкладення розгляду справи, а також подання заяв про відвід головуючого, не свідчить про те, що такі дії є необґрунтованими, оскільки позивачка в такий спосіб розпоряджається наданими їй процесуальними правами, не зловживаючи їх використанням, всупереч інтересам судочинства.

З огляду на час відкриття провадження у даній справі, тривалість її розгляду судом першої інстанції, враховуючи неодноразові підстави для залишення позову без розгляду, задовго до постановлення оскаржуваної ухвали, наведене у своїй сукупності дає колегії суддів підстави стверджувати про відсутність зловживання процесуальними правами саме з боку позивачки, а не суду, що і призвело до такого тривалого перебування справи на розгляді в місцевому суді.

У цьому зв`язку, колегія суддів не вирішує питання щодо доведеності розміру суми заявлених витрат, адже такі є безпідставними.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абзац 2 частини другої статті 376 ЦПК України).

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до невірного вирішення питання розподілу витрат у разі залишення позову без розгляду, ухвалу суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, з постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала в частині залишення позову без розгляду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, ухвалу суду першої інстанції в решті слід залишити без змін, а апеляційну скаргу, у зв`язку із викладеним, задовольнити частково.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Увалу Буського районного суду Львівської області від 11 травня 2021 року в частині розподілу судових витрат скасувати, в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Кожан-Юрдиги Олександри Ярославівни про стягнення судових витрат, понесених відповідачем - відмовити.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2022 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич