ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/586/22 Справа № 199/6755/20 Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Дніпровська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що їй на праві приватної власності належать житловий будинок та земельна ділянка, площею 0,0590 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які було придбано у ОСОБА_5 .

Земельній ділянці АДРЕСА_1 було присвоєно кадастровий номер :01:082:0005, який зазначався у договорах купівлі-продажу земельної ділянки та домоволодіння укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та відображався в інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

У вересні 2020 року позивачка звернулася до землевпорядної організації ТОВ "Геоспектр-7" для розробки технічної документації із землеустрою, в результаті чого було встановлено межі земельної ділянки загальною площею 0,0590 га в натурі за адресою: АДРЕСА_1 , складено кадастровий план на цю земельну ділянку з описом меж та зазначенням координат поворотних точок земельної ділянки, обчислено площу земельної ділянки і т.д.

25 листопада 2020 року Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області було зареєстровано земельну ділянку позивачки у Державному земельному кадастрі, а інформацію про неї внесено до публічної кадастрової карти та присвоєно їй кадастровий номер :01:082:0012.

02 грудня 2020 року право власності на земельну ділянку з новим кадастровим номером :01:082:0012, площею 0,059 га було зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Отже, кадастровий номер :01:082:0005 відповідає кадастровому номеру :01:082:0012 і вони відносяться до однієї і тієї ж земельної ділянки. Вказана інформація підтверджується відповіддю на адвокатський запит Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18.12.2020 року, тобто на теперішній час потрібно вважати чинним кадастровий номер :01:082:0012 на земельну ділянку площею 0,0590 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, в ході розроблення технічної документації на земельну ділянку позивачки було встановлено, що її межа порушена, на ній незаконно знаходиться прибудова зведена власниками суміжної земельної ділянки. Вказане порушення відображене в технічному звіті з топографо-геодезичної зйомки за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного 04.09.2020 року ТОВ "Геоспектр-7", де встановлено, що власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 порушено межі земельної ділянки, що належить позивачці. Порушення полягає в тому, що протяжністю 5,34 м з боку червоної лінії (від вулиці Дмитра Марковича ) кадастрова межа відстоїть від середини паркану на 0,14 м в бік земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , площа накладки становить 0,000046 га і на ній розташована частина прибудови до будинку АДРЕСА_2 . Порушення межі графічно зображено на лінії 4-1 в графічних додатках технічного звіту з топографо-геодезичної зйомки виконаної ТОВ "Геоспектр-7".

Власником 39/100 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно інформаційної довідки № 222896192 від 07.09.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно є ОСОБА_2 , а співвласником 61/100 частини домоволодіння є ОСОБА_3

13 листопада 2020 року земельній ділянці, що належить відповідачам також було присвоєно кадастровий номер :01:082:0011.

Прибудова до будинку відповідачів, частина якої знаходиться на земельній ділянці позивачки, складається з 2-х кімнат. Одна з них була зведена приблизно в 2006-2007 роках, інша була збудована раніше та реконструйована, згодом вказані прибудови зовні були обшиті пластиком і за рахунок цього ще більше залізли на суміжну земельну ділянку. Дозволу на порушення меж своєї земельної ділянки позивачка ніколи не надавала, так само, як і колишня власниця ОСОБА_5 .

Відповідно до технічного паспорту на будинок позивачки, виготовленого станом на 18.12.2006 року (інвентаризаційна справа № 10670) він був збудований ще в 1950 році і з тих пір його площа, конфігурація, місце розташування - не змінювались. Враховуючи це, при проектуванні та будівництві прибудов до свого будинку, відповідачі повинні були враховувати наявність будівель на земельній ділянці позивачки і з цим урахуванням та урахуванням будівельних та протипожежних норм - дотримуватись встановленої законодавством протипожежної відстані між будинками та відстані необхідної для обслуговування житлових будинків, а також дотримуватись правил добросусідства і не порушувати межі суміжної земельної ділянки.

Позивачка зазначала, що наявність вказаної прибудови, протяжністю близько 5 метрів, порушує межу земельної ділянки позивачки, перешкоджає користуванню частиною належної позивачці земельної ділянки, унеможливлює встановленню межових знаків та гарного, нового забору і таким чином псує естетичний вигляд подвір`я позивачки, яка не зобов`язана розділяти смаки відповідачів і щодня спостерігати шматок їх стіни. Позивачка збирається робити капітальний ремонт на своєму подвір`ї, замінювати стару плитку, а наявність фундаменту та стіни відповідачів перешкоджає цьому. Крім того, зі стіни цієї незаконної прибудови на ділянку позивачки виходить димова труба з якої періодично коптить дим, через це на подвір`ї позивачки є неприємний запах і вона не може відкривати вікна та провітрювати кімнати в своєму будинку, які виходять на сторону прибудови відповідачів. Неможливість відкриття вікон зумовлена ще й тим, що при одночасному відкритті вікон позивачкою та відповідачами, позивачка чує всі розмови відповідачів, їх сварки, музику і т.д. Крім того розміщення прибудов не відповідає встановленим законодавством державним будівельним та пожежним нормам, нормам інсоляції і затінює земельну ділянку ОСОБА_4 , про що остання неодноразово звертала увагу відповідачів.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд: усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0590 га, кадастровий номер :01:082:0012, яка належить їй на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відновивши її межу відповідно до даних технічної документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:082:0012, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести прибудови до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:082:0011, які позначені в технічному паспорті на будинок АДРЕСА_2 , виготовлений станом на 11.09.2020 року (інвентаризаційна справа № ДМР 23205) літерами А6, а4 - з земельної ділянки з кадастровим номером :01:082:0012 та на відстань 1,0 м від кадастрової межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:082:0012 в сторону земельної ділянки з кадастровим номером :01:082:0011 - для приведення прибудов у відповідність Державним будівельним нормам України; усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0590 га, кадастровий номер :01:082:0012, яка належить їй на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відновивши її межу відповідно до даних технічної документації із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :01:082:0012, шляхом зобов`язання ОСОБА_3 знести прибудови до будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:082:0011, які позначені в технічному паспорті на будинок АДРЕСА_2 , виготовлений станом на 11.09.2020 року (інвентаризаційна справа № ДМР 23205) літерами А6, а4 - з земельної ділянки з кадастровим номером :01:082:0012 та на відстань 1,0 м від кадастрової межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:082:0012 в сторону земельної ділянки з кадастровим номером :01:082:0011 - для приведення прибудов у відповідність Державним будівельним нормам України; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивачки - без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу, третя особа Дніпровська міська рада просить розглянути скаргу позивачки з урахуванням відомостей, що викладені у відзиві та згідно норм чинного законодавства.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що позивачці ОСОБА_4 на праві приватної власності належать житловий будинок та земельна ділянка, площею 0,0590 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є власником 61/100 частини домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 24.01.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 105, зареєстрованого в КП "ДМБТІ", записаного в реєстрову книгу № 369 за реєстровим № 8.

ОСОБА_2 належить 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 11.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3238, які було подаровано ОСОБА_8

ОСОБА_8 була власником 39/100 часток домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 29.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., що було подаровано ОСОБА_9 .

Відповідно до акту висновку від 16.12.1981 року, підписаного районним архітектором та техніком виробничої групи на земельній ділянці АДРЕСА_3 належним ОСОБА_9 , можливо будівництво жилої кімнати між прибудовою і приміщенням 2-4 встановити свою стіну.

Відповідно до рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 11.11.1983 року № 571/9 дозволено ОСОБА_9 переобладнання літньої кухні В під кухню, а кухню 1-3 в будинку по АДРЕСА_3 під житлову кімнату.

Рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 01.08.1984 року (справа № 2-1250) був визначений порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_3 згідно першому варіанту висновку технічної експертизи від 15.07.1984 року.

Відповідно до листа Головного Державного санітарного лікаря від 28.02.1985 року № 2-1/356 погоджено будівництво прибудови до жилого будинку, ванної і санвузла ОСОБА_9 , яка проживає по АДРЕСА_3 .

Згідно з актом висновком, складеним 02.07.1984 року № 51-VII представником ГЛАВ АПУ можливо будівництво ванної та санвузла.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 17.05.1985 року № 243/5 дозволено ОСОБА_9 прибудову ванної і санвузла до будинку по АДРЕСА_3 розміром 2,0 х 3,0.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 20.03.1992 року № 169/15 дозволено ОСОБА_9 прибудову жилої кімнати до будинку по АДРЕСА_3 розміром 3.0 х 6.0 х 2,35 м.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 19.05.2006 року № 152/21 дозволено ОСОБА_10 внутрішнє переобладнання в житловому будинку, прибудову розміром 6,75 х 3,0 м до житлового будинку, будівництво сараю розміром 3,0 х 3,0 м по АДРЕСА_3 .

Таким чином, на всі прибудови та переобладнання отримано дозволи у встановленому на час будівництва порядку та в подальшому узаконено.

Крім того, позивачка ОСОБА_4 не була власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 та придбала земельну ділянку 27.12.2006 року, тобто після прийняття вищезазначених рішень і з питання неправомірності будівництва, порушення меж земельних ділянок у встановленому законом порядку не зверталася.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 16.05.2008 року № 146/3 вирішено вважати по двох квартирному житловому будинку літ. «А-1» по АДРЕСА_3 житлову площу 84,4 кв.м., загальну площу 130,7 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП "ДМБТІ" ДОР 08.05.2009 року, прибудови, які є предметом спору та зазначені у ньому - під літ. А2-1 побудована у 1987 році, а під літ. а1-1 побудована у 2006 році. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ФОП ОСОБА_11 11.09.2020 року, спірні прибудови зазначені під літ. А6 - прибудова, побудована у 1987 році та реконструйована у 2006 році та під літ. а4 - побудована у 2006 році. До технічного паспорту наданий акт інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_11 від 11.09.2020 року, відповідно до якого спірні будівлі узаконені та не є самовільними. В акті надана повна характеристика домоволодіння і зазначені самовільні будівлі, які не є предметом спору, а також зазначені підстави зміни літерації будівель домоволодіння.

Судом також встановлено і визнано сторонами по справі, підтверджено показами допитаних свідків, що ОСОБА_4 по спільній межі сама встановила капітальний паркан на фундаменті і ніяких претензій щодо межі не висловлювала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності, прийшовши до висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимим доказами порушення її прав з боку відповідача ОСОБА_2 . Стосовно позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 , суд вважав, що оскільки остання, як власник 61/100 частин домоволодіння АДРЕСА_4 , не має відношення до предмету спору, а отже взагалі є неналежним відповідачем по справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями частин першої і другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

У розумінні положень наведеної норми право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто може звернутися до суду із негаторним позовом.

Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень стосовно користування або розпорядження, а відповідачем ? лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Відповідні дії особи повинні мати характер триваючого правопорушення, наявного у момент подання позову.

Як убачається із наведеного, на підставі статті 391 ЦК України, тобто шляхом усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, право власності може бути захищено лише у разі доведення факту його порушення.

Відповідно до положень частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною другою статті 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Держава, згідно з статтею 152 ЗК України, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Доводи позивачки ОСОБА_4 , що ОСОБА_2 , незаконно захопила земельну ділянку, на якій знаходиться її прибудова до будинку, у розмірі 0,000046 га, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів справи, домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло у власність позивачці ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, укладеного 27.12.2006 року з продавцем ОСОБА_5 та посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В., зареєстрованого в її реєстрі за № 5065, зареєстрованого 28.12.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. в Державному реєстрі правочинів, право власності на яке за нею зареєстроване в КП "ДМБТІ" 23.05.2007 року в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно. Земельна ділянка площею 0,0590 га (кадастровий номер :01:082:0005), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло у власність позивачці ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27.12.2006 року з ОСОБА_5 та посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В., зареєстрованого в її реєстрі за № 5068, зареєстрованого 28.12.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. в Державному реєстрі правочинів, право власності на яке за нею зареєстроване в КП "ДМБТІ" 23.05.2007 року в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно. Водночас, позивачка ОСОБА_4 , після укладення 27.12.2006 року договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, не зверталась до реєстраційних земельних органів міської ради, Держземкадастру, за реєстрацією права власності за нею на придбану земельну ділянку та отримання на підставі укладеного з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю.

Водночас, позивачка ОСОБА_4 28.08.2020 року звернулась до ТОВ "Геоспектр-7" із заявою щодо складання технічної документації, в якій просила виконати землевпорядні роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,0590 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

За заявою ОСОБА_4 ТОВ "Геоспектр-7" була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку зареєстровано за гр. ОСОБА_5 .

Згідно з пояснювальною запискою, яка міститься в зазначеній технічній документації, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 12.03.2001 року серія І-ДП № 110162, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 034362, земельна ділянка належала гр. ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2000 року № 4-1524.

При проведенні топографічної долучено випуск газети «Дніпровська неділя» від 14.10.2020 року, в якій міститься повідомлення щодо запрошення суміжних землекористувачів за адресою: АДРЕСА_2 на 20.10.2020 року о 09-30 для погодження меж. Під час погодження меж земельної ділянки суміжні землекористувачі були відсутні. У оголошенні, яке було опубліковано, відповідно до матеріалів справи, у газеті «Дніпровська неділя» від 14.10.2020 року зазначено, що викликаються суміжні землекористувачі у зв`язку з розробкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно пункту 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 (зі змінами), закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Проте, позивачкою не надано доказів, що на адресу суміжних землекористувачів (відповідачів по справі), які постійно проживають за адресою: АДРЕСА_2 , направлялися повідомлення про проведення землевпорядних робіт.

Відповідно до матеріалів польових топографо-геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , виконаних ТОВ "Геоспектр-7", право власності на яку зареєстровано за гр. ОСОБА_5 та акту відновлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який підписаний виконавцем землевпорядних робіт ОСОБА_13 та землекористувачем - позивачкою ОСОБА_4 зазначено: «Перевіркою встановлено, що межі земельної ділянки не змінилися. Згідно пункту 3.8 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», межовими знаками не закріплені, так як межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) збігаються з огорожами» (а.с.123-137 т.1).

Крім того, згідно з актом приймання-передачі межових знаків на зберігання, який підписаний виконавцем землевпорядних робіт ОСОБА_13 та землекористувачем - позивачкою ОСОБА_4 зазначено наступне, що користувач земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено.

Відповідно до звіту по виконанню GNSS-зйомки, підписаному інженером-геодезистом ОСОБА_13 розбіжність у значеннях координат контрольних пунктів не перевищує 0,3 м, що відповідає пункту 8 Порядку використання Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 2509 від 02.12.2016 року (а.с.136 т.1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що межі її земельної ділянки були порушені, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідних доказів позивачка суду не надала, відповідного клопотання щодо призначення судової земельно-технічної експертизи під час розгляду справи в апеляційному порядку не заявляла, в судові засідання неодноразово не з`являлася.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Одночасно колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи топографічно-геодезичній зйомці земельної ділянки та фототаблиці, які підтверджують факт самовільного захоплення відповідачкою частини її земельної ділянки, адже цей доказ був оцінений судом першої інстанції і як правильно вказував суд, із наданої позивачкою топографічно-геодезичної зйомки земельної ділянки, виконаної 04.09.2020 року вбачається, що відповідно до матеріалів польових топографо-геодезичних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , виконаних ТОВ "Геоспектр-7", право власності на яку зареєстровано за гр. ОСОБА_5 та акту відновлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який підписаний виконавцем землевпорядних робіт ОСОБА_13 та землекористувачем - позивачкою ОСОБА_4 зазначено: «Перевіркою встановлено, що межі земельної ділянки не змінилися. Згідно пункту 3.8 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», межовими знаками не закріплені, так як межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) збігаються з огорожами».

Таким чином, доводи касаційної скарги про те, що топографічно-геодезична зйомка земельної ділянки та фото таблиці є доказами того, що площа земельної ділянки позивачки зменшилася за рахунок самовільного захоплення відповідачкою спірної земельної ділянки є необґрунтованими.

Крім того колегія суддів зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03.10.2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Одночасно колегія суддів додатково зазначає, що позивачка знаючи обсяг наданих стороні процесуальних прав, у тому числі заявляти клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, такого клопотання не подавала в суді апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судами дана належна правова оцінка.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності дійшов правильних висновків про те, що з наданих позивачкою доказів не можна встановити факт порушення межі її земельної ділянки, з приводу якої виник спір.

Доводи викладені у апеляційній скарзі повторюють доводи позовної заяви і фактично за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко