провадження № 2-п/752/30/22
УХВАЛА

11.02.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві заяву відповідача про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року у цивільній справі № 755/11363/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала справа № 755/11363/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування.

В листопаді 2021 року відповідач, не погоджуючись із заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 05.11.2019 року у цивільній справі № 755/11363/19, яким позов було задоволено, звернувся до суду із заявою про його скасування та із заявою про поновлення строку на подання заяви про його перегляд, відповідно до якої сторона відповідача просила суд поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення у цивільній справі та призначити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалене судом заочне рішення від 05.11.2019 року не відповідає вимогам закону, відповідача належним чином не було повідомлено про розгляд справи, останній, був позбавлений можливості подати відзив на позов та докази безпідставності позовних вимог. Так, суд, приймаючи рішення, не з`ясував всі обставини справи та дійсний розмір завданої шкоди, надані стороною позивача докази не відповідають вимогам закону, а відтак суд прийшов до передчасного висновку про обґрунтованість позовних вимог. Висновки суду не відповідають дійсним обставинам у справі, належним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами є страхова компанія ПАТ «СК «Юнівес», а відтак наявні підстави для скасування заочного рішення у справі та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач в судовому засіданні вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених в заяві підстав.

Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд заяви повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та скасування заочного рішення.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву за наведеної явки сторін.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заяви, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що в липні 2019 року представник позивача ТОВ «СК «Гарант і я» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2019 року, позов було направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.

09.09.2019 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Копії процесуальних документів та судових повісток у справі направлялись відповідачу за відомою адресою, та конверти повертались до суду за закінченням термінів зберігання, та без вказівок на те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

З огляду на встановлені розумні строки розгляду, судом було розглянуто справу по суті пред`явлених позовних вимог, на підставі доказів, які містились в матеріалах справи та заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» завдану майнову шкоду в сумі 81767,96 грн. та судовий збір в сумі 1921,00 грн.

Копію зазначеного рішення суду було направлено сторонам, однак, відповідачем копія рішення суду отримана не була та до суду повернувся конверт без вручення, в зв`язку із закінченням термінів зберігання.

04.11.2021 року відповідач в приміщенні суду отримав копію заочного рішення суду у даній справі, та 16.11.2021 року відповідачем до суду було надіслано поштою заяву про перегляд заочного рішення у даній справі.

Відповідно до частини третьої статті 284 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК України).

Відповідач зазначає, що він був ознайомлений із матеріалами справи та судовим рішенням лише у листопаді 2021 року, а відтак строк на подачу заяви було пропущено із поважних причин.

З огляду на зазначені стороною відповідача обставини щодо пропуску строку, суд вважає за можливе задовольнити заяву сторони відповідача, поновивши, строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість вимог заяви в частині скасування заочного рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З матеріалів справи вбачається, що судом вживались заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично непогодження сторони відповідача із винесеним рішенням по суті та є обґрунтуванням апеляційної скарги.

Так, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що відповідачем не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вживались всі можливі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судом у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені відповідачем обставини в заяві не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, достатніх та переконливих доказів безпідставності позовних вимог, в т.ч. розміру завданої шкоди та належності відповідача за пред`явленими позовними вимогами, до заяви долучено не було, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що підставами скасування заочного рішення є, зокрема, наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позивача, а за відсутності зазначених обставин, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява сторони відповідача про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою та безпідставною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити відповідачу ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 755/11363/19.

В задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2019 року у цивільній справі № 755/11363/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гарант і я» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення страхового відшкодування, - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Чередніченко