ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1837/22 Справа № 209/3985/19 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом Дубовик Марії Андріївни до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос Олени Володимирівни, про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 29 липня 2008 року між ОСОБА_3 та АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступник - АТ «Укрсоцбанк») було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №105/2-88-8, за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти на споживчий кредит в сумі 60 000,00 доларів США, на строк до 28 липня 2023 року за умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних.

Цього ж дня, 29 липня 2008 року, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступник - АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №105/25-112-8, відповідно до якого іпотекодавець передала банку в іпотеку нерухоме майно - п`ятикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 95,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй на підставі Договору купівлі-продажу від 26 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО Ізотовою В.А. за реєстровим №854, право власності зареєстроване Дніпродзержинським БТІ 30 квітня 1999 року в реєстровій книзі №126, номер запису №21430.

На прикінці листопада 2019 року ОСОБА_1 отримала інформацію про те, що АТ «Укрсоцбанк» задовольнив свої вимоги у порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» та звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №105/2-88-8 від 29 липня 2008 року.

02 грудня 2019 року представник позивача - адвокат Ворон А.І. отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, згідно змісту якої - Рішенням №47695701 від 09 липня 2019 року про реєстрацію речових прав та їх обтяжень державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське БТІ» Волос О.В., право власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартири НОМЕР_1, загальною площею 95,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

При цьому, позивач зазначила, що на момент укладення договору іпотеки (29 липня 2008 року), єдиною підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, що передбачена законом, був окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який між сторонами не укладався. Крім того, спірний договір іпотеки не містить іпотечного застереження, як такого. Немає жодного пункту, який би дозволяв ідентифікувати його як застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а у пункті 4.5. іпотечного договору перераховані лише можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, позивач посилалася на те, що державний реєстратор прийняв оскаржуване рішення з порушенням приписів законодавства, оскільки ним не було перевірено наявність факту виконання АТ «Укрсоцбанк» відповідних умов (ст. 35, ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), з якими договір іпотеки та закон пов`язує можливість переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, зокрема, вказала, що не отримувала жодних повідомлень про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотеки у власність АТ «Укрсоцбанк», на що державний реєстратор уваги не звернув.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності №32316747, вчинений 04 липня 2019 року державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське БТІ» Волос О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47695701 від 09 липня 2019 року, про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартири НОМЕР_1, загальною площею 95,5 кв.м., житловою площею 62,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», а також стягнути судові витрати із сплати судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності №32316747, вчинений 04 липня 2019 року державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське БТІ» Волос О.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47695701 від 09 липня 2019 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 95,5 кв.м., житловою площею 62,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк». Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 , відповідно до ст. 360 ЦПК України, подала відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, тому вважає доводи скарги безпідставними, а оскаржуване рішення законним і обґрунтованим.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між ОСОБА_3 та АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступник - АТ «Укрсоцбанк») було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №105/2-88-8, за умовами якого позичальнику були надані грошові кошти на споживчий кредит в сумі 60 000, 00 доларів США, на строк до 28 липня 2023 року за умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних (а.с.31-36, 37-38).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитом 29 липня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступник - АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №105/25-112-8, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_1 передала банку в іпотеку нерухоме майно - пятикімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 95,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала їй на підставі Договору купівлі-продажу від 26 квітня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського МНО Ізотовою В.А. за реєстром №854, право власності зареєстроване Дніпродзержинським БТІ 30 квітня 1999 року в реєстровій книзі №126, номер запису №21430 (а.с.39-41).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер №47695701 від 09 липня 2019 року, прийнятого державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське БТІ» Волос О.В., право власності на об`єкт житлової нерухомості - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 95,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» (42-43).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що спірним іпотечним договором №105/25-112-8 від 29 липня 2008 року не передбачено іпотечного застереження як такого, окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами не укладався та матеріали реєстраційної справи не містять доказів отримання повідомлення-вимоги іпотекодержателя ПАТ «Укрсоцбанк» іпотекодавцем ОСОБА_1 про усунення порушень, передбачену п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень й ст. 35 Закону України «Про іпотеку», тобто, у державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське БТІ» Волос О.В. були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») на предмет іпотеки (спірну квартиру), тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 29 липня 2008 року застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України «Про іпотеку» в редакції від 12 травня 2006 року.

Відповідно до ст. 36 цього Закону (у вищевказаній редакції), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки врахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

При цьому, згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

В своїй апеляційній скарзі АТ «Альфа-Банк», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк», посилається на те, що положення про позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки міститься в іпотечному договорі, згідно якого у разі не задоволення вимоги Банку банк розпочне процес звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», які регулюють саме досудовий порядок звернення стягнення, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, пункту 4.5 іпотечного договору №105/25-112-8 від 29 липня 2008 року, у ньому лише визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: п. 4.5.1. - на підставі рішення суду; п. 4.5.2. - на підставі виконавчого напису нотаріуса; п. 4.5.3. - шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», тощо.

Із перелічених способів у договорі не вбачається такий, який би давав право іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Тобто, укладаючи у 2008 році іпотечний договір, позивач ОСОБА_1 не узгоджувала з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором, а отже, таку згоду вона не надавала.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання можливе лише в двох випадках: у випадку укладення одночасно з іпотечним договором окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя та у випадку зазначення в іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої палати Верховного суду від 12 грудня 2018 року по справі №199/1276/17, від 28 листопада 2018 року у справі №759/6979/16-ц, постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі №727/1593/16-ц.

Разом з тим, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське БТІ» Волос О.В. були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») на предмет іпотеки (спірну квартиру), оскільки умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року.

Пунктом 40 даного Порядку визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

Згідно з п. 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Згідно з пунктом 53 цього Порядку для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Тобто, обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці, є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, в тому числі факту виконання відповідних умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість переходу права власності.

Зазначена правова позиція підтверджується і висновком Верховного Суду України, викладеним у Постанові від 11 квітня 2017 році у справі № 21-1458а16, відповідно до якої ВСУ розтлумачив, що документами, які є підставою для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, можуть бути: повідомлення про вручення цінного листа із вимогою та правильно зазначеною адресою іпотекодавця та фіскальний чек про оплату поштових послуг за направлення цього повідомлення.

Отже, згідно вищевказаних вимог закону, для застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотеки у свою власність АТ «Укрсоцбанк» мало направити відповідне письмове повідомлення, оскільки право власності на предмет іпотеки у АТ «Укрсоцбанк» не може виникнути раніше отримання ОСОБА_1 цього листа.

Проте, державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське БТІ» Волос О.В. проводено реєстраційні дії без врахування наведених норм закону та іпотечного договору, які є пріоритетними, та без документального підтвердження АТ «Укрсоцбанк» належного їх виконання, тоді як відсутність доказів, що підтверджують надсилання вимоги та повідомлення про її вручення іпотекодавцю є підставою для прийняття державним реєстратором рішення про відмову у реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як було встановлено судом першої інстанції, АТ «Укрсоцбанк» було надано державному реєстратору виключно чеки про відправлення рекомендованого листа (без опису) та не надано будь-яких документів, що підтверджують вручення цього листа іпотекодавцю, при цьому, позивач заперечувала факт отримання нею вказаного листа, а отже у державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське БТІ» Волос О.В. на момент прийняття оскаржуваного рішення не було ні доказів про направлення іпотекодавцю цінного листа із вимогою, ні повідомлення про вручення такого листа.

За таких обставин, враховуючи відсутність укладеного сторонами Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто, у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору державному реєстратору, залишення останнім без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, - дії останньої щодо реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на спірну квартиру, власником якої є ОСОБА_1 , не можуть вважатись законними.

Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, зокрема, що спірний договір іпотеки не містить іпотечного застереження, як такого, оскільки немає жодного пункту, який би дозволяв ідентифікувати його як застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, адже пунктом 4.5. спірного іпотечного договору перераховані лише можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки, а такий окремий договір між сторонами не укладався, тобто, державним реєстратором проводено реєстраційні дії без врахування наведених норм закону та іпотечного договору, які є пріоритетними, та без документального підтвердження АТ «Укрсоцбанк» належного їх виконання, тому колегія суддів приходить до висновку про правомірність задоволення заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова