Справа № 461/1083/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2396/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року в складі судді Зубачик Н.Б. у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

У лютому 2021 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ: ухвала Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2012 року про затвердження мирової угоди у справі №2-3170/2011 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТзОВ «Тиверія» про стягнення заборгованості з кредитним договором №143/06сп від 15.12.2006.

Заява обґрунтована тим, що ухвала Галицького районного суду міста Львова від 30.08.2012 про затвердження мирової угоди у цивільній справі №2-3170/2011 за позовом ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТзОВ «Тиверія» про стягнення заборгованості за кредитним договором №143/06сп від 15.12.2006 року, набрала законної сили 05.09.2012, станом на час подання заяви не оскаржена та не скасована. З моменту набрання нею законної сили жодного разу не пред`являлась до примусового виконання. Крім цього, рішенням Галицького районного суду від 7 вересня 2018 року у справі №461/6913/17 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТОВ «Тиверія» про спонукання до виконання мирової угоди за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином вважає, що ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 30.08.2012 про затвердження мирової угоди слід визнати такою, що не підлягає виконанню, оскільки строк пред`явлення до виконання пропущено та не поновлено.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» замінено правонаступником «ТзОВ «Вердикт Капітал».

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою, заявник ОСОБА_1 оскаржив таку в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, при її постановленні судом порушено ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Наголошує, що ухвала Галицького районного суду міста Львова від 30.08.2012 про затвердження мирової угоди у цивільній справі №2-3170/2011, набрала законної сили 05.09.2012, станом на час подання скарги не оскаржена та не скасована. З моменту набрання нею законної сили жодного разу не пред`являлась до примусового виконання. Крім цього, рішенням Галицького районного суду від 7 вересня 2018 року у справі №461/6913/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ТзОВ «Тиверія» про спонукання до виконання мирової угоди відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Оскільки строк пред`явлення до виконання пропущено та не поновлено, ухвала про затвердження мирової угоди повинна бути визнана такою, що не підлягає виконанню.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року та постановити нову, якою його заяву задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Вердикт Капітал» зазначив, що підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відсутні з огляду на те, що ОСОБА_1 намагається уникнути виконання зобов`язання за кредитним договором №143/06сп від 15.12.2006 та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2012 року у справі №2-3170/2011, звернувшись у такий спосіб до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, ще не підлягає виконанню.

Стверджує, що ухвала Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року постановлена з дотриманням всіх норм матеріального і процесуального права, а тому немає жодних підстав, визначених ЦПК України, для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого документа ухвали Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2012 року про визнання мирової угоди у справі №2-3170/2011. Просить залишити без змін ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року, апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи апелянт ОСОБА_1 , заінтересовані особи ТзОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_2 , будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки, при цьому представник ОСОБА_1 адвокат Качмар І.О. в судове засідання, яке призначене на 08.02.2022 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю в іншому судовому засіданні, клопотань до початку судового засідання 05.04.2022 не подавав.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» обставини для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Судом встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2012 року визнано мирову угоду у справі №2-3170/2011 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТзОВ «Тиверія» про стягнення заборгованості за кредитним договором №143/06сп від 15 грудня 2006 року.

Ухвала про затвердження мирової угоди набрала законної сили 05.09.2012.

На момент підписання та затвердження судом мирової угоди, заборгованість ОСОБА_1 становила 582 110 грн. 84 коп. Сторони домовились, що боржники зобов`язуються до 30 червня 2015 року сплатити заборгованість по Кредитному договору, в сумі вказаній у п.3 даної Мирової угоди, на день підписання із щомісячною обов`язковою до сплати сумою в розмірі не менше 16000 грн. відповідно до зазначеної таблиці.

За умови відсутності станом на 30 червня 2015 року заборгованості боржників перед стягувачем за Кредитним договором, дія Кредитного договору, Договору поруки №143/06 від 15 грудня 2006 року та Іпотечного договору від 15 грудня 2006 року, зареєстрованого в реєстрі №5521, буде вважатись припиненою.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підставами для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є: якщо його було видано помилково; якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; з інших причин.

Під іншими причинами слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Обґрунтовуючи наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник покликався на те, що ухвала суду з моменту набрання нею законної сили - 05.09.2012 жодного разу не пред`являлась до примусового виконання, у зв`язку з чим строк пред`явлення до виконання пропущено та не поновлено.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що ухвала про затвердження мирової угоди виконана, матеріали справи не містять.

Натомість факт невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №143/06сп від 15.12.2006 та мирової угоди, затвердженої ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2012 року у справі №2-3170/2011, встановлені рішеннями суду постановою Апеляційного суду Львівської області від 18 травня 2018 року у справі №466/5206/16, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2018 року і постановою Львівського апеляційного суду від 17.10.2019 року у справі №461/6913/17.

За таких обставин, факт невиконання умов кредитного договору та мирової угоди встановлені рішенням суду, а тому ці факти відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Тобто, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання ОСОБА_1 не припинено, відтак матеріально-правові підстави для визнання виконавчого документа ухвали Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2012 року у справі №2-3170/2011 таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Щодо процесуальних підстав, колегія суддів зауважує, що заявник не заперечував, а навпаки ствердив, що ухвала про затвердження мирової угоди не оскаржена та не скасована у встановленому законом порядку.

В той же час, ухвала про затвердження мирової угоди на час її постановлення, не була оформлена як виконавчий документ.

Пред`явлення ухвали Галицького районного суду м. Львова від 30.08.2012 про визнання мирової угоди у справі №2-3170/2011 до виконання в примусовому порядку не було передбачено чинним на той час ЦПК України. Чинний на час набрання даною ухвалою законної сили Закон України «Про виконавче провадження» чітко визначав перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягали примусовому виконанню державною виконавчою службою. В даному переліку була відсутня ухвала про затвердження мирової угоди.

Лише 03 жовтня 2017 року прийнято Закон України №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України. Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (набрав чинності 15.12.2017) і саме на підставі цього Закону у Цивільному процесуальному кодексі України з`явилось визначення мирової угоди як виконавчого документа.

Статтею 208 ЦПК України встановлено, що виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду який розглядав справу як суд першої інстанції. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Конституцією України (ч. 5 ст. 124) закріплено те, що судові рішення ухвалюються судами імене України і є обовязковими до виконання на всій териорії України. Розділ VI ЦПК України закріплює процесуальний порядок вирішення судами питань, повязаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (поадових осіб).

Конституційний суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осі, суспільства, держави (пунт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, а також Рішення від 26 червня 2013 року№5-рп/2013.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що пропуск строку для предявлення виконавчого документа до виконання не може бути підставою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, за недоведеності заявником ОСОБА_1 законних підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання ухвали про затвердження мирової угоди від 30.08.2012 у справі 2-3170/2011 такою, що не підлягає виконанню.

Покликання апелянта на те, що судом було порушено норми ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» колегією суддів відхиляються, оскільки положення вказаної статті передбачають, окрім строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, також і порядок поновлення пропущеного строку. Зокрема, частиною 6 вказаної статті передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк