Провадження № 2/204/927/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час,-

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 29 травня 2019 року по 10 жовтня 2021 року у сумі 59 218,85 грн., а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позову вказує на те, що з 17 червня 2014 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя сторони мають спільну дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Красногвардійського районного суду від 06 квітня 2016 року у справі № 204/426/16-ц шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з травня 2015 року. З цього часу відповідач була зайнята влаштуванням особистого життя, перестала здійснювати догляд за малолітньою дочкою. У грудні 2015 року позивач забрав дочку жити до себе. З грудня 2015 року по теперішній час дочка сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує проживати разом з позивачем у квартирі АДРЕСА_1 та перебуває на його повному утриманні. Відповідач повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі у витратах на утримання малолітньої дочки, не піклується про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім дочки, він також має сина - ОСОБА_4 . Відповідач є матір`ю їх дочки, а тому на неї покладено однаковий з ним обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини. Між тим, позивач та відповідач не досягли домовленості щодо порядку реалізації нею такого обов`язку. Судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року (справа № 204/7863/21) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 11 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового наказу від 26 жовтня 2021 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження № 67562652. Відповідно до довідки розрахунку від 16.12.2021 року заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 01.12.2021 року становить 6 865,00 грн. Відповідач продовжує ухилятись від виконання нею обов`язку щодо утримання дитини, свідомо ігнорує рішення суду та вимоги державної виконавчої служби щодо сплати заборгованості по аліментам. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. До дати звернення з заявою про видачу судового наказу - 11 жовтня 2021 року, позивач неодноразово вживав відповідних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від їх сплати. Позивач неодноразово звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини. Однак, вищевказану позовну заяву було спочатку залишено без руху та в подальшому визнано неподаною та повернуто. Відповідач знала про наявність вищевказаних цивільних справ. Розуміючи, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, відповідач обіцяла надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та сплачувати на його користь аліменти, вказуючи, що у неї значно покращився матеріальний стан, вона працевлаштована, змінила спосіб життя. Між тим, своїх обіцянок відповідач не дотрималась, перестала відповідати на телефонні дзвінки, вони з нею спілкувались лише за допомогою електронного листування. Як вбачається з копій електронного листування між сторонами, зокрема зі змісту конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які сторони застосовують у переписці між собою, наявні підстави для висновку, що дії відповідача слід кваліфікувати як свідоме ухилення та бездіяльність у відповідь на прохання позивача, як батька дитини, надавати допомогу на утримання дочки, що триває з 2018 року по теперішній час. Також, з метою приховання своїх доходів, відповідач тривалий час не була офіційно працевлаштована й лише 12 червня 2021 року зареєстрована, як фізична особа - підприємець. Той факт, що відповідач ніколи не цікавилась життям дочки, не надавала матеріальну допомогу як у грошовій, так і у натуральній формі (одяг, продукти харчування, засоби гігієни, тощо) достеменно свідчить про пряму відмову від надання утримання дитині, тобто про ухилення від сплати аліментів. Отже вважає, що в розумінні ч. 2 ст. 191 ЦПК України, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час, тобто за період з 29 травня 2019 року (дата звернення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - Управління - служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення аліментів на дитину (цивільна справа № 204/3786/19) по 10 жовтня 2021 року (до дати початку стягнення аліментів на підставі судового наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року (справа № 204/7863/21). Відповідач дітей від іншого шлюбу та/або відносин не має, будь-яких тяжких захворювань також не має, на її утриманні непрацездатні батьки або інші особи не перебувають. Відповідач працездатна та отримує дохід, відтак може сплачувати аліменти. За розрахунками позивача розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за період з 29 травня 2019 року по 10 жовтня 2021 року складає 59 218,85 грн. Добровільно вказаний розмір аліментів відповідач сплатити відмовляється. У зв`язку з викладеним, позивач звертається до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 17 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2016 року по справі № 204/426/16-ц (а.с. 17). Вказане рішення набрало законної сили 08 червня 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 є батьком, а відповідач ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 30 липня 2014 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 838 (а.с. 15).

Дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає разом з батьком - позивачем по справі, що підтверджується: Довідкою № 032797 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою 29 вересня 2021 року Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра (а.с. 18); характеристикою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 164 Дніпровської міської ради № 39 від 30 серпня 2021 року, в якій зазначено, що вихованням дитини займається батько - ОСОБА_1 , з яким дитина мешкає (а.с. 22); характеристикою учениці 1-А класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Комунального закладу освіти «Навчально-виховне об`єднання технічного профілю № 79 «загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад - позашкільний навчальний заклад» Дніпровської міської ради, в якій зазначено, зокрема, що дитина проживає разом з батьком - ОСОБА_1 (а.с. 23); відповіддю Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровської міської ради № 01-18/1301 від 05.11.2021 року, з якої вбачається, що декларацію з лікарем загальної практики - сімейним лікарем з метою отримання медичних послуг ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав саме батько дитини - ОСОБА_1 (а.с. 20).

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язком особистим і індивідуальним.

У частині 2 статті 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судовим наказом Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2021 року по справі № 204/7863/21 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання її малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25). Вказаний судовий наказ було видано стягувачу 03 листопада 2021 року.

Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Галоненко Н.М. від 19 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження № 67562652 з виконання вищевказаного наказу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 204/7863/21, виданого 03 листопада 2021 року (а.с. 26).

З довідки № 73817/11 від 16 грудня 2021 року, складеної державним виконавцем Галоненко Н.М. у виконавчому провадженні № 67562652, вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 01 грудня 2021 року становить 6 865,00 грн. (а.с. 27).

Звернувшись 23 грудня 2021 року до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за минулий час, а саме за період з 29 травня 2019 року по 10 жовтня 2021 року, у сумі 59 218,85 грн. посилаючись при цьому на те, що він вживав заходів, спрямованих на одержання від ОСОБА_2 аліментів, однак не зміг їх одержати у зв`язку з ухиленням останньої від надання аліментів на утримання дитини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Разом з цим, у частині 2 статті 191 СК України закріплено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Отже, частиною 2 статті 191 СК України закріплено можливість стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час. Однак, умовами стягнення аліментів за минулий час є обов`язкове доведення позивачем, що: 1) позивач дійсно вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) відповідач вчиняв дії щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини.

При цьому, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, свідомим невиконанням своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Позивачем доведено, що він дійсно вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Так, позивач двічі у 2019 році звертався до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача, третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення аліментів на дитину, а саме 29 травня 2019 року (справа № 204/3786/19) та 07 серпня 2019 року (справа № 204/5533/19). Однак, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2019 року по справі № 204/3786/19 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення аліментів на дитину - було визнано неподаною та повернуто (у зв`язку з не усуненням у встановлений судом строк недоліків позовної заяви) (а.с. 28-29). Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2019 року по справі № 204/5533/19 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення аліментів на дитину - також було визнано неподаною та повернуто (у зв`язку з не усуненням у встановлений судом строк недоліків позовної заяви) (а.с. 30-32). Також, позивач за допомогою засобів поштового зв`язку направляв відповідачу вимогу про сплату аліментів від 23 вересня 2019 року (а.с. 36-37) та від 10 грудня 2021 року (а.с. 38-39), однак доказів щодо отримання відповідачем таких вимог матеріали справи не містять.

Однак, позивачем під час розгляду вказаної справи не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів того, що позивач у період з 29 травня 2019 року по 10 жовтня 2021 року не міг одержати аліменти з відповідача саме у зв`язку з ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Позивач не надав доказів, що у період з 29 травня 2019 року по 10 жовтня 2021 року відповідач вчиняла дії щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, зокрема, ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, у випадку якби листи були нею отримані.

Твердження позивача про те, що відповідач до червня 2021 року не була офіційно працевлаштована саме у зв`язку з приховуванням нею своїх доходів, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки такі твердження жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені, а тому суд вважає такі твердження виключно припущеннями позивача.

Недоведеними є також і твердження позивача про те, що відповідач була обізнана про факти звернення ним до суду 29 травня 2019 року та 07 серпня 2019 року до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком та встановлення аліментів на дитину.

У частині 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Надану позивачем роздруківку переписки між позивачем та відповідачем не можна вважати належним доказом того, що відповідач у період з 29 травня 2019 року по 10 жовтня 2021 року вчиняла дії щодо ухилення від сплати аліментів (а.с. 33-35). Переконливих доказів того, що спілкування відбувалось саме з відповідачем, позивачем суду також не надано.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач вчиняла дії щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, а також за відсутності доказів, що такі дії вчинялись відповідачем саме у період з 29 травня 2019 року по 10 жовтня 2021 року, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованими.

Також суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру аліментів за минулий час, які він просить стягнути з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, оскільки позивачем під час розгляду справи хоча і доведено, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, однак матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач вчиняла дії щодо ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, наслідком яких стало те, що позивач не міг одержати аліменти у період з 29 травня 2019 року по 10 жовтня 2021 року, з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не вбачає правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів за минулий час, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то судові витрати позивача по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати в цій частині компенсуються за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 180, 181, 191 СК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез