Справа № 182/6128/20
Провадження № 2/0182/27/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.02.2022 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 24 квітня 2010 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, Банк керувався п.п.2.1.1.2.3.,2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3, до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення ст.ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України та умов Договору, відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконала. Станом на 09 вересня 2020 року має заборгованість в розмірі 52 279 грн. 83 коп., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 37 160 грн. 77 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками 0 грн. 00 коп.; заборгованість за простроченими відсотками 0 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України 2 470 грн. 25 коп., нарахована пеня 12 648 грн. 81 коп.; нарахована комісія 0 грн.00 коп. Тому, на підставі викладеного, а також враховуючи той факт, що 24 травня 2021 року на адресу суду представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість в розмірі 39 631 грн. 02 коп. та понесені ними судові витрати.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.65-66).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.69), своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України скористалася та 05 квітня 2021 року подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що пред`явленні позовні вимоги є необґрунтованими, виходячи з наступного (а.с.70-71). Як вбачається з викладених обставин, позивач посилається на те, що 24 квітня 2010 року було укладено договір б/н, згідно якого була надано платіжну картку з нульовим кредитним лімітом. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1,2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені па банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік. Також, позивач в своєму позові посилається на те, що свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому договором, в той час коли відповідачка зобов`язалася на підставі п.2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 договору, а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6. на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту га овердрафту), оплати винагороди банку. Також Позивач в позовній заяві посилається на «Умови і правила надання банківських послуг», які розміщені в мережі інтернет ресурсі, та на підставі вказаних правил нарахував проценти за користування кредитом. Однак, ані з позовної заяви, ані з розрахунку не зрозуміло яку процентну ставку річних застосував позивач, та чим ця ставка регламентована. Також, позивачка стверджує, що посилання на Умови та Правила надання банківських послуг не свідчить про те, що клієнт ознайомлений з такими Умовами та Правилами, оскільки такі Умови не містять підпису клієнта, а в позивача немає будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів клієнт, підписуючи заяву Банку, і вони діяли в момент підписання заяви. Також, відповідачка заперечує на заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, оскільки відповідно до наданого розрахунку заборгованість по кредитному договору охоплює період з 21 листопада 2014 року по 09 вересня 2020 року. Пеня з`явилася у розрахунку з 01 лютого 2020 року в сумі 12 648 грн. 81 коп. та переносилася у цій сумі на кожен наступний період до кінцевої дати розрахунку. Тобто, не зрозуміло, яка процента ставка була застосована позивачем та за який період була нарахована пеня. Також, відповідачка наголошує на те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 37160 грн. 77 коп. нараховані поза межами строків позовної давності, оскільки відповідно до наданого розрахунку заборгованість по кредитному договору охоплює період з 21 листопада 2014 року по 09 вересня 2020 року, в якому зобов`язання щодо погашення використаного кредитного ліміту виникало зобов`язанням щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, відповідачка позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався та 14 травня 2021 року на адресу суду подав відповідь на відзив, згідно якого послався на обставини викладенні в позовній заяві та вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню (а.с.76-82).

27 травня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.124-131), згідно яких він послався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім цього, додатково суду пояснив, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення. Позивач, в обґрунтування своїх вимог, посилається на довідку про зміни умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, витяг з «Тарифів», витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяли на момент підписання заяви, що, в даному випадку, слід вважати нікчемними, оскільки при визначенні умов під яким надавався кредит слід до уваги брати лише анкету-заяву. Крім цього, представник відповідача зазначає, що його довірителька будь-яких кредитних зобов`язань не має, оскільки з банком жодного документу не підписувала. Тому, позовні вимоги є необґрунтованими, в зв`язку з чим просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

02 липня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника позивача надійшли пояснення, згідно яких він зазначає, що відповідачка, підписавши анкету-заяву, приєдналася і зобов`язалася виконувати умови та правила надання банківських послуг. Крім цього, представник позивача вважає безпідставним посилання представника відповідача на ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки на дані правовідносини даний закон не поширюється. Так, вищевказаний закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме: споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному випадку, грошові кошти відповідачці надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Таким чином, відповідачка, підписавши заяву, підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними. Тому, на підставі викладеного, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає та просить вимоги задовольнити (а.с.137-152).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суддя вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, передбачає та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановленні обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.1-3). В позовній заяві банк зазначав, що 24 квітня 2010 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір у формі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з якою ОСОБА_1 було відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт, який згодом було збільшено до 25 000 грн. 00 коп. та яким остання користалася. Оскільки відповідачка неналежним чином виконувала умови договору з повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, станом на 09 вересня 2020 року у неї утворилася заборгованість в розмірі 52 279 грн. 83 коп. Як вбачається з матеріалів справи, 27 жовтня 2020 року АТ КБ «Приватбанк», при зверненні до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з відповідачки, були долучені до позовної заяви копії наступних документів: анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій клієнтом зазначено ОСОБА_1 (а.с.13), витяг з тарифів обслуговування кредитних карток (а.с.14), Витяг зі Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.42-45), а також надано табличні розрахунки заборгованості ( а.с.3-10, 46-57). При цьому, в ході розгляду даної справи, представником відповідача було заявлено клопотання про витребування від банку оригіналів наступних документів: оригіналу анкети-заяви № б/н від 24 квітня 2010 року; кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 24 квітня 2010 року; завірені належним чином документи, які підтверджують факт видачі та отримання ОСОБА_1 грошових коштів, відповідно до умов анкети-заяви № б/н; докази ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, доданими до позовної заяви, у викладеній редакції, зокрема, екземпляр з підписом відповідача; завірені належним чином документи, що підтверджували б факт отримання платіжної картки, яка була надана ОСОБА_1 ; докази, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 інформаційного листа; документи, які підтверджують факт направлення та отримання ОСОБА_1 під підпис вимоги щодо дострокового повернення кредиту; належним чином засвідчену копію кредитної справи ОСОБА_1 згідно анкети-заяви № б/н від 24 квітня 2010 року (а.с.154-155). Ухвала Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року позивачем була отримана, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, однак, в повному обсязі виконана не була. Так, 04 серпня 2021 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист, згідно якого представником позивача зазначено, що на підтвердження видачі та отримання грошових коштів ОСОБА_1 , відповідно до умов анкети-заяви від 24 квітня 2010 року долучає до матеріалів справи виписку по кредитному рахунку. При цьому, зазначає, що виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух коштів. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12 квітня 2012 року за № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і податкових документах, віднесені: касові та банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок. На підтвердження видачі кредитної картки банк надає довідку, з якої вбачається номер та дата її видачі, фото відповідача з продуктом банку кредитною карткою. Щодо надання доказів ознайомлення відповідачки з тарифами та умовами банку, то зазначають наступне. Відповідно до заяви/договору підписаної Клієнтом встановлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які викладені на банківському сайті, становлять між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг та прийняття даних умов, що підтверджується підписом клієнта у заяві, на підставі якого в подальшому була видана кредитна картка. Тобто, така форма оформлення кредитного договору не суперечить діючому законодавстві, оскільки укладання договору здійснювалося за принципом укладання між банком та клієнтом договору приєднання (ст.634 ЦК України). Додатково зазначає, що при подачі позову до суду, представником банку було долучено копію анкети заяви від 24 квітня 2010 року, при цьому вказує, що в рамках виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року щодо надання оригіналу кредитного договору не вбачається можливим, оскільки в архівах банку анкета заява не виявлена. Крім цього, представник позивача зазначає, що відсутність або ненадання оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в задоволенні позову (а.с.176-193).

Отже, з обґрунтувань вимог представника позивача в позовній заяві та у відповіді на відзив вбачається, що договір на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 24 квітня 2010 року був укладений між останньою та банком на тих умовах, які викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг та Тарифах Приватбанку. Проте, відповідачка та її представник факт укладання договору та наявність заборгованості заперечують, крім цього, основним аргументом щодо відмови у задоволенні позову є посилання на ту обставину, що оригінал кредитного договору відсутній. Саме для перевірки цих обставин суд задовольнив клопотання представника відповідача та, на підставі ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2021 року, зобов`язав позивача надати вищевказані документи. При огляді та дослідженні долучених документів на виконання ухвали, суд встановив, що оригінал кредитного договору (анкета-заява від 24 квітня 2010 року) відсутній, що і не заперечується позивачем, оскільки останній зазначає, що в архіві дані документи відсутні.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Так, відповідно до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч.5, 6 цієї норми, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 7 ст.81 ЦПК встановлено заборону суду щодо самостійного збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Виключення становлять лише випадки, коли суд має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

На підтвердження того, що між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту, позивачем надано в якості письмового доказу копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (яка разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг) від 24 квітня 2010 року.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовано на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Тобто, при огляді копії анкети-заяви було встановлено, що остання не містить жодних даних про те, яку саме картку отримала відповідачка, строк її дії, та розмір наданого кредиту. Також не вказано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачеві, повідомлення їй пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Із даної копії анкети-заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору, відповідачеві не видавалася. Про вид картки не вказано і в самій позовній заяві, як і не вказано відсоткової ставки за її користування. Натомість, додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» чотирьох видів, зокрема: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», які мають різні тарифи обслуговування. Вказаний витяг підпису відповідача не містить, як і не містить вказівок яку саме картку видано відповідачу.

Суд також вимушений критично віднестись до Довідки про кредитування Приватбанку та сукупну вартість споживчого кредиту, адже остання містить посилання як про встановлення кредитного ліміту, збільшення так і зменшення (а.с.12), однак, у самій довідці не зазначено щодо якого саме кредитного договору були вчинені вказані дії. Зазначене дає підстави суду констатувати, що банком не доведено, що вказана довідка є складовою частиною договірних відносин, які виникли між сторонами на підставі Анкети-заяви від 24 квітня 2010 року. Так само, посилання представника позивача на те, що картка відповідачкою була отримана, про що долучає фото (а.с.160 зворот), судом до уваги не приймається, оскільки таке зображення є низької якості, через що взагалі не можливо встановити, яку картку і з яким номером тримає зображена на такому фото особа.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також враховуючи той факт, що оригінал анкети-заяви від 24 квітня 2010 року відсутній, суд вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» не надано належних та допустимих доказів щодо факту укладання договору, розмір отриманих відповідачем кредитних коштів від банку тощо. Тобто, фактично з поданих та витребуваних документів не можливо встановити, що сума боргу в розмірі 39 631 грн. 02 коп. виникла по кредитному договору, який був укладений у вигляді анкети-заяви від 24 квітня 2010 року, що дає суду можливість прийти до висновку про відсутність підстав для задоволення позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал