Справа № 442/1975/21 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/3200/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Возняка Володимира Йосифовича на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2021 року в складі судді Медведика Л.О. в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, -

встановив:

У березні 2021 року позивач ТзОВ «Львівгаз збут» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за послуги з газопостачання та судові витрати.

Вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду по справі №442/5602/20 від 12.11.2020 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача за спожитий природний газ.

Відповідач є споживачем природного газу за місцем проживання та використовує такий для власних побутових потреб. Позивач виконав свої зобов`язання та надав споживачу послуги, однак, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не оплачував повністю вартість спожитого газу. Заборгованість за спожитий природний газ станом на 12.02.2021 становить - 44237,31 гривень, інфляційні втрати - 1857,97 гривень та 3% річних - 1545,28 гривень.

Відповідач не звертався до ТзОВ «Львівгаз збут» із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувався послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак, взаємних прав і обов`язків, що з таких випливають. При цьому, позивач зазначає, що оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг як власника житла ґрунтується не тільки на умовах договору, а й на вимогах закону, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. У зв`язку з наведеним просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» 44237,31 гривень 31коп. основного боргу, 1857,97 гривень 97 коп. інфляційних втрат та 1 545,28 гривень 28 коп. - 3% річних, а також 2270,00 гривень судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 в особі адвоката Возняка В.Й., вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків обставинам справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що суд ухвалив рішення у відсутності відповідача, не повідомивши належним чином про час та місце розгляду справи.

В оскаржуваному рішенні суд посилається на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.11.2020 у справі №442/5602/20, якою встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 . У той же час, при вирішенні питання відкриття провадження у справі судом не вирішено питання підсудності даної справи відповідно до вимог ЦПК України та ст.ст. 75-77 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Зазначає, що в порушення норм процесуального права судом неправомірно встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу за абонентською адресою: АДРЕСА_2 , оскільки за даною адресою ОСОБА_1 ніколи не проживав та не був зареєстрований, даний будинок не перебуває і не перебував у його власності та користуванні.

Окрім того, звертає увагу на те, що суд покликався на Правила надання населенню послуг з газопостачання, затверджені постановою КМУ від 09.12.1999 р. №2246, які втратили чинність на підставі постанови КМ №442 від 13.07.2016.

В порушення вимог ст. 11 ЦК України, судом не враховано відсутність підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків у ОСОБА_1 перед позивачем, оскільки останнім з цього приводу не надано жодних доказів. Одностороннє зазначення позивачем у фінансовому стані, в акті інвентаризації об`єктів побутового споживача від 26.12.2019 та в акті інвентаризації від 24.04.2018 прізвища, імені та по батькові відповідача, не дає підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків, в розумінні положень ст.ст. 11, 202, 203,207,509 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил постачання природного газу, і відповідно не покладає на ОСОБА_1 обов`язку нести відповідальність перед ТзОВ «Львівгаз збут».

Крім того, судом ухвалено рішення з порушенням строку позовної давності.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.06.2021 скасувати, ухвалити нове, яким у позові відмовити. Вирішити питання судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ТзОВ «Львівгаз збут» висловився у заперечення доводів апеляційної скарги представника відповідача, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано послуги з газопостачання, які відповідачем не оплачувалися, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 44237,31 грн., яка підлягає стягненню, а зважаючи на те, що ним прострочене грошове зобов`язання, стягненню також підлягають інфляційній втрати в розмірі 1857,97 грн. та 3% річних в розмірі 1545,28 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції частково з огляду на таке.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У пункті 5 частини 2 статті 7 Закону України «При житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (надалі - Правила постачання природного газу) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу».

Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язок).

ТзОВ «Львівгаз Збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Львівської області. На ТзОВ «Львівгаз Збут» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Львівської області відповідно до Постанови КМУ від 22 березня 2017 №187.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, облік використаного газу за адресою АДРЕСА_2 (рахунок абонента НОМЕР_1 ) здійснюється за допомогою лічильника Октава-АG6-1, заводський №590131, 2004 року випуску, пломба №20158302. Абонентом значиться ОСОБА_1 , якому присвоєно ЕІС-код (EnergyIdentificationCode) - персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу.

Згідно із Актом інвентаризації від 24.04.2018 за даними вказаного лічильника, по особовому рахунку НОМЕР_1 зафіксовано покази лічильника, який станом на дату складення акту становив 42643.

Згідно акту інвентаризації побутового споживача № від 26.12.2019 «газ відключено від стояку на зварку на видимий розрив, на пломбу №С31448696».

Відповідно до розрахунку фінансового стану абонента ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , станом на 05.2018 поточний показник становив 42690. Водночас, борг станом на 01.2018 становив 10 862,91 грн., а станом на 01.2021 - 44237,31 грн.

З наведеного вбачається, що за вказаною адресою: АДРЕСА_2 відбувалось споживання природного газу, що свідчить про фактичне виконання сторонами умов договору та виникнення між ними договірних відносин. Жодних претензій до позивача з приводу його умов відповідач не пред`являв.

Сторонами по справі не заперечувався той факт, що договір про надання послуг з постачання газу у письмовій формі між ними не укладався. Проте, відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не містить положень про те, що недотримання письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг тягне за собою недійсність відносин щодо фактичного надання таких послуг та звільняє споживача від їх оплати.

Апеляційний суд приходить до переконання, що згода відповідача про приєднання до умов Договору підтверджується фактом споживання ним природного газу.

Тому мотиви апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ст. 11 ЦК України, судом не враховано відсутність підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків у ОСОБА_1 перед позивачем, оскільки останнім з цього приводу не надано жодних доказів, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються вищенаведеним.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття «індивідуальний споживач» - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

На підтвердження доводів апеляційної скарги того, що ОСОБА_1 не є чи не був споживачем природного газу за абонентським рахунком НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , апелянт не надав жодного доказу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12.11.2020 у справі №442/5602/20, якою встановлено, що боржник ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , не є правовою підставою для звільнення відповідача від відповідальності щодо сплати заборгованості за спожитий газ за абонентським номером №. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 19 розділу ІІІ Правил постачання природного газу передбачено, що у разі звільнення займаного приміщення (остаточного припинення користування природним газом) побутовий споживач зобов`язаний повідомити про це діючого постачальника не пізніше ніж за двадцять один день до дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) та остаточно з ним розрахуватись за договором на постачання природного газу до вказаного споживачем дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) включно. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем діючого постачальника про звільнення приміщення (остаточне припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний здійснювати оплату за договором на постачання природного газу, виходячи з умов договору.

На виконання вимог вказаних правил, споживач природного газу ОСОБА_1 не повідомив Товариство як постачальника газу про звільнення такого приміщення та припинення користування газом, а також не здійснив остаточного розрахунку за надані послуги.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Львівгаз збут» свої зобов`язання виконало, надавши споживачу ОСОБА_1 послуги з газопостачання, а споживач не виконав узятих на себе зобов`язань та не сплатив вартість спожитого газу.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц викладено висновки щодо можливості подання заяви про застосування позовної давності у апеляційній інстанції, оскільки факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі адвокат Возняк В.Й. заявив про те, що суд ухвалив рішення у відсутності відповідача, не повідомивши належним чином про час та місце розгляду справи, а також ухвалив рішення не застосувавши наслідки спливу позовної давності.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що справу було розглянуто за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про судові засідання, призначені на 27.04.2021, на 20.05.2021 та на 25.06.2021, оскільки судові повістки повертались за закінченням терміну зберігання.

У п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України зазначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, до суду з позовом про стягнення заборгованості ТзОВ «Львівгаз Збут» звернувся у березні 2021 року. При цьому період заборгованості, згідно розрахунку, вказав з 01.2018 по 01.2021 на загальну суму 44237,31. Водночас, суд не врахував та не звернув уваги на те, що залишок заборгованості станом на 01.2018 становив 10862,91 грн. з урахуванням нарахованої суми на січень 2018 в сумі 2824,91 грн.

Не з`ясувавши підстави виникнення заборгованості в сумі 8038 грн. (10862,91-2824,91=8038) дійшов помилкового висновку про стягнення такої.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку про недоведеність стягнення заборгованості в сумі 8038 грн.

Щодо стягнення заборгованості за період з січня по лютий 2018 року в сумі 5649,82, то колегія суддів вважає, що такі вимоги є обґрунтованими, однак з урахуванням заявленої представником відповідача заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, яка не подавалася ним до суду першої інстанції, у зв`язку з неналежним повідомленням про час та місце розгляду справи, колегія суддів доходить висновку, що вимоги в означеній частині не можуть бути задоволенні за спливом позовної давності.

Разом з тим, вимоги ТОВ «Львівгаз Збут» про стягнення заборгованості за період з березня 2018 року в сумі 30549,50 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В позовній заяві позивач надав розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, проте з урахуванням суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача (30549,50) та з урахуванням принципу диспозитивності, враховуючи межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що до стягнення за вказаний позивачем період підлягає 1301,97 грн. інфляційних втрат та 996,61 грн. - 3% річних.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд при вирішенні питання відкриття провадження у справі не вирішив питання підсудності даної справи відповідно до вимог ЦПК України та ст. ст. 75-77 Закону України «Про міжнародне приватне право», то колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

На виконання вимог процесуального закону, судом направлено запит до відділу адресно-довідкового бюро ГУ ДМСУ у Львівській області з приводу надання інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідь на запит суду надійшла інформація про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.19), що територіально належить Дрогобицькому району Львівської області, на який поширюється юрисдикція Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Із матеріалів справи вбачається, що судова кореспонденція надсилалась відповідачу на адресу його реєстрації, згідно отриманої судом інформації. Будь-якою іншою інформацією про місце реєстрації місця проживання відповідача, суд не володів.

Водночас відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Наявність у відповідача громадянства іншої держави та іншого місця реєстрації місця проживання відмінного від держави Україна не спростовує дійсної реє стації місця проживання в Україні.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через неповідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, слід скасувати, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ТОВ «Львівгаз Збут» сплатило судовий збір в сумі 2270 грн. Водночас за подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір в сумі 3405 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Львівгаз Збут» підлягає стягненню 1565 грн, 16 коп. за подання до суду позовної заяви, а з ТзОВ «Львівгаз Збут» на користь ОСОБА_1 1057, грн. 26 коп. за подання апеляційної скарги.

У частині 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням наведеного з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Львівгаз Збут» слід стягнути 507 грн. 90 коп.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Возняка Володимира Йосифовича задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» 30549 (тридцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 50 копійок основного боргу, 1301 (одна тисяча триста одна) гривень 97 копійок інфляційних втрат та 996 (дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 61 копійок - 3% річних.

В решті у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» 507 (п`ятсот сім) гривень 90 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк