П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/24207/21

Провадження № 22-ц/4815/439/22

Головуючий у суді першої інстанції:

суддя Галінська В.В.

Ухвалу Рівненського міського суду

Рівненської області постановлено повним текстом

поза межами судового засідання

29 листопада 2021 року в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Крижов В.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: Державний кадастровий реєстратор Відділу у м. Рівному Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Каленюк Оксана Олександрівна;

відповідач2: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області;

за участі: учасників справи та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Рівному Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Каленюк Оксани Олександрівни, Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного кадастрового реєстратора Відділу у м. Рівному Міськрайонного управління у Рівненському районі та м. Рівному Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Каленюк О. О. (далі Державний реєстратор), Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі ГУ Держгеокадастру РО) про визнання протиправними та скасування рішень про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру.

Просив визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора: №№ РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; РВ-021 від 23.06.2021; про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати Державного реєстратора прийняти заяви ОСОБА_1 від 14.06.2021 та зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельні ділянки щодо яких розроблений проект землеустрою, який поданий разом із заявами ОСОБА_1 14.06.2021 Державному реєстратору шляхом присвоєння нових кадастрових номерів.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження в справі.

При постановленні своєї ухвали суд першої інстанції ґрунтувався на тому, що у справі дослідженню будуть підлягати виключно владні, управлінські рішення та дії вчинені відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, а тому даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

На ухвалу суду позивачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на її незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також порушенні норм процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося, що перед зверненням до місцевого суду, із такими самими позовними вимогами та з тих самих підстав заявник звертався до Рівненського окружного адміністративного суду. Однак суд відмовив у відкритті провадження в справі посилаючись на те, що предметом даного спору є поновлення його прав у сфері земельних відносин, а тому вказаний спір має розглядатися загальним судом, а не судом адміністративної юрисдикції. Покликався на те, що відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав. Вважав, що від наслідків, спричинених неправомірними дією чи бездіяльністю (відмовою у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру) суб`єкта владних повноважень, а це призвело до порушення його цивільних прав, які мають майновий характер та пов`язані з реалізацією майнових інтересів, а тому визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З наведених підстав просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ГУ Держгеокадастру РО просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. На переконання відповідача, виниклий спір відноситься до адміністративної юрисдикції, адже спір з приводу правомірності прийнятих рішень суб`єкта владних повноважень. Не погоджувалось з тим, що заявник звертався до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до тих самих сторін, з тим самим предметом та підставами, оскільки за вказаним позовом відповідачем було лише ГУ Держгеокадастру РО, а Державний реєстратор відповідачем не був.

Інший відповідач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча про наявність такого права роз`яснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі №460/10560/21.

Роз`яснено, що повторне звернення тієї само особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Із зазначеного судового рішення вбачається, що пред`явлений у липні 2021 року ОСОБА_1 до адміністративного суду позов містив тотожні вимоги з тими, з якими він звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області у листопаді 2021 року.

Відмову у відкритті провадження в адміністративній справі суд мотивував тим, що у випадку, коли особа вбачає порушення своїх прав у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. При цьому покликався на правову позицію, наведену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24.04.2019 у справі № 128/3751/14-а. Тому, вважав, що спір позивача про визнання протиправними та скасування рішень державного кадастрового реєстратора щодо відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, а також зобов`язання відповідача зареєструвати в Державному земельному кадастрі земельні ділянки присвоєння кадастрових номерів, не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки спрямований на поновлення прав позивача у сфері, земельних відносин (щодо встановлення/відновлення/зміни меж земельних ділянок), а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства

Так, відповідно до ч.5 ст. 170 КАС повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Оскільки адміністративний суд відмовив позивачу у відкритті провадження у справі за позовом, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в цій справі, апеляційний суд уважає, що з огляду на припис ч.5 ст. 170 КАС позивач не зможе реалізувати її право на доступ до правосуддя за правилами адміністративного судочинства.

Як вказує Європейський суд з прав людини у §1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що становлять єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21.02.75 у справі «Golder v. the United Kingdom», п.36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення від 17.01.2012 у справі «Stanev v. Bulgaria», п.230).

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis: рішення від 9.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України», в якому ЄСПЛ встановив порушення §1 ст. 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (пункти 27-28, 38-40); рішення від 1.12.2011 у справі «Андрієвська проти України», в якому ЄСПЛ визнав порушення §1 ст. 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (пункти 13-14, 23, 25-26); рішення від 17.01.2013 у справі «Мосендз проти України», в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого ст. 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§116, 119, 122-125); рішення від 21.12.2017 у справі «Шестопалова проти України», в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч §1 ст.6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (пункти 13, 18-24).

Колегія суддів вважає, що відмова у відкритті провадження у справі з тих підстав, що спір належить розглядати в адміністративній, а не цивільній юрисдикції, при наявності ухвали адміністративного суду, що набрала законної сили, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за правилами адміністративного судочинства, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Тому справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства з метою створення умов для ефективної реалізації права позивача на доступ до правосуддя, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у справах №№490/9823/16-ц та 201/4802/16-а.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання ГУ Держгеокадастру РО на те, що в адміністративній справі відповідачем не був державний реєстратор, що спростовує твердження позивача про звернення до місцевого суду з тим самим позовом, колегією суддів відхиляються.

Так, адміністративний суд фактично надав правову оцінку саме позовним вимогам і вказав, що їх не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Очевидно, що за існування попередньо сформованої позиції відповідного суду зміна складу учасників судового процесу не спонукала б до розгляду пред`явлених ОСОБА_1 вимог до державного реєстратора в порядку адміністративного судочинства.

Однак залишення ухвали суду попередньої інстанції з такої формальної обставини потягне за собою порушення засад практичності та ефективності судового розгляду, адже направить позивача на подальший пошук доступу до суду, встановленого законом, а не на реальний захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до п. 4 ст. 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 22.02.2022

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків