Справа № 128/27/18
Провадження № 22-ц/801/416/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 рокуСправа № 128/27/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Саєнко О. Б. в м. Вінниця, дата складення повного тексту 28 грудня 2021 року,-

в с т а н о в и в:

04.01.2018 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості та просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка склалася станом на 15.11.2017 в розмірі 26 005 (двадцять шість тисяч п`ять) гривень 99 (дев`яносто дев`ять) копійок, яка складається з наступного: 7 687,51 гривень - тіло кредиту; 8 231,50 гривень - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 8 372,41 гривень - нараховано пені; а також штрафи: 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1 214,57 гривень - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.06.2018 позов задоволено повністю.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 07.04.2021 заочне рішення від 19.06.2018 у цій справі скасовано, а справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

16.12.2020 позивач подав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 21.09.2012, яка склалася станом на 30.11.2020, в розмірі 18 315,36 грн., а саме: 16 060,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 254,56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також понесені позивачем судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.09.2012 відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором виконує неналежним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.11.2020 становить 18315,36 грн., а саме: 16060,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2254,56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, які позивач просить стягнути із відповідачки на його користь у примусовому порядку.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі обумовленому у позові, тому відсутні правові підстави для покладання на відповідача обов`язку сплатити на користь банку заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 16060,80 гривень.

Суд також зазначив, що без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана відповідачем 21.09.2012, не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Ця анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, окрім особистих даних та підпису відповідача, в тому числі не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 5000 грн. на умовах, про які зазначено в позові. У анкеті-заяві у відповідному розділі не обрано вид карти, яку бажає оформити на своє ім`я клієнт, та не зазначено суму бажаного кредитного ліміту

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 21.09.2012, згідно якої отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивачем надано докази на підтвердження розміру заборгованості, яку просить стягнути з відповідача.

АТ КБ «ПриватБанк» просить суд апеляційної інстанції при вирішенні справи взяти до уваги правові позиції викладені в постановах ВС від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц, від 28.03.2019 у справі № 428/2873/17, від 06.02.2018 у справі № 755/2720/16-ц, від 17.04.2019 у справі № 666/388/16-ц.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , впродовж встановленого апеляційним судом строку, не надходив.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

По справі встановлено наступні обставини:

- 21.09.2012 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву №б/н від 21.09.2012, що підтверджується копією анкети-заяви за підписом сторін даного договору (т. 1 а. с. 8);

- до кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua (т.1 а. с. 9, 10-24);

- з розрахунку наданого позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, вбачається, що станом на 15.11.2017 за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем за кредитним договором, в загальній сумі 26 005 гривень 99 копійок, яка складається з наступного: 7 687,51 гривень - тіло кредиту; 8 231,50 гривень - нараховано відсотків за користуванням кредитом; 8 372,41 гривень - нараховано пені; а також штрафи: 500, 00 гривень - штраф (фіксована частина), 1 214,57 гривень - штраф (процентна складова) (а.с.5-7).

- з розрахунку, наданого позивачем в обґрунтування заяви про зменшення розміру позовних вимог, убачається, що станом на 29.11.2020 за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем за кредитним договором, в загальній сумі 18 315,36 грн., з яких: 16 060,80 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 254,56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України (а.с.153-161).

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України ).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України ).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ПриватБанк ).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 , 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом, надав заяву від 21.09.2012 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанку», підписану ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 8), розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.2015 (т.1 а. с. 5-7), витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms (т.1 а. с. 9-24), виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (т. 2 а. с. 40), розрахунок заборгованості станом на 29.11.2020 (т. 2 а. с. 67-75), з яких слідує, що відповідач активно користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість, а тому у суду першої інстанції було достатньо підстав для висновку доведеність факту отримання та використання відповідачем встановленого кредитного ліміту.

З огляду на що, помилковим є висновок місцевого суду про те, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитного ліміту у розмірі обумовленому у позові.

Вінницький апеляційний суд вважає, що позивачем доведено позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту в сумі 16060,80 грн., а відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України не надано суду доказів на спростування розміру заборгованості по простроченому тілу кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що позивачем без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин Проте позивач, зменшивши позовні вимоги, висуває лише вимогу про стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів на підставі статті 625 ЦК України, вважає, що він не ґрунтується на вимогам закону з огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 29.11.2020 розмір заборгованості становить 16 060, 80 грн. При цьому, позивач здійснюючи розрахунок заборгованості по процентам згідно статті 625 ЦК України виходив не із закріпленого в законі розміру 3 процентів, а застосував розмір процентів 84 % (т. 2 а. с. 74-75).

Розрахунку заборгованості по статті 625 ЦК України за інший період позивачем суду не надано, тому з огляду на принцип диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), суд апеляційної інстанції наводить власний розрахунок процентів відповідно до статті 625 ЦК України за період з 01.10.2019 по 29.11.2020 (розрахунок : 16 060,80 х 3 % : 365 х 427 (кількість днів прострочення) = 563,64 грн).

Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, в сумі 563,64 грн.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідно до частини першої - четвертої статті 376 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором № б/н від 21.09.2012, яка склалася станом на 30 листопада 2010 року, в розмірі 16 624 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 44 копійки, з них 16 060,80 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 563,64 гривень заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатив судовий збір у розмірі 1600 грн за подання позову (платіжне доручення № PROM0ВАJP2 від 30.11.2017 на а. с. 1 т. 1), а за подання апеляційної скарги в сумі 2400 грн (платіжне доручення № PROM1ВSVZ5 від 11.01.2022 на а. с. 132 т. 2).

Також при подання заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі відповідачем було сплачено судовий збір в сумі 420,40 (т. 2 а. с. 6).

З урахуванням частин першої, десятої статті 141 ЦПК України та часткового задоволення позову (90,77 %) з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3 592 грн. (розрахунок 3 630,80 (задоволена частина розміру судового збору понесеного позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій пропорційно до задоволеної частини вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК») - 38,80 грн (задоволена частина розміру судового збору понесеного відповідачем пропорційно до відмовлених позовних вимог) = 3 592 грн).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 21.09.2012 станом на 29.11.2020 в розмірі 16 624 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 44 копійки, з них : 16 060 (шістнадцять тисяч шістдесят) гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту, 563 (п`ятсот шістдесят три) гривні заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3 592 (три тисячі п`ятсот дев`яносто дві) гривні в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_1 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН : НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк