справа №932/4338/20
провадження №2/932/3361/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

21 лютого 2022 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Мудраченко Д.О.,

представника позивача: Торубарова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Марі Логістік», третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рух справи.

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просить: стягнути із ТОВ «Марі Логістик» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 137 413 грн. та моральну шкоду в сумі 25 000 грн.

17.04.2020 відкрито провадження у справі.

02.11.2020 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І., призначено підготовче судове засідання.

18.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 27.08.2019 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 488 автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобіль «Mitsubishi Outlander» було знищено чим завдано матеріальної шкоди власнику такого автомобіля - позивачу. Розмір матеріального збитку становить 283 813,95 грн. Вартість автомобіля у пошкодженому стані визначено у сумі 62 966,61 грн. Пошкоджений атомобіль було відчужено за 52 300 грн. Позивачем отримано страхове відшкодування в сумі 98 000 грн. Не відшкодованою залишається сума 133 513 грн. Крім того не відшкодованим є витрати на транспортування та зберігання автомобіля в сумі 1 700 грн. та 2 200 грн., а також за визначення розміру матеріального збитку в сумі 2 000 грн. Крім цього, фактом ДТП, при якому перебували його дружина та двоє дітей, а також фактом пошкодження його майна позивачу завдано моральної шкоди, яку оцінено у 25 000 грн. Оскільки особа, винна у завданні шкоди, працює у відповідача - ТОВ «Марі Логістік» то шкоду слід стягнути із вказаного підприємства.

Відповідач та третя особа правом на подання відзиву чи заперечень не скористались.

Обставини, встановлені судом.

Постановою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2019 у справі №932/14527/19 встановлено, що 27.08.2019 о 20:00 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «МERCEDES BENZ» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на 488 автодороги Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя, під час виникнення перешкоди для руху у вигляді автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був припаркований ОСОБА_3 , не вжив заходів для зменшення швидкості руху, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль, який після зіткнення продовжив некерований рух та здійснив наїзд на автомобіль «Toyota». Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені.

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним за ст.124 КУпАП.

У постанові вказано, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «Марі Логістік».

Копіями свідоцтва про реєстрації транспортного засобу, договору купівлі-продажу від 21.06.2018 підтверджується, що автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 було куплено позивачем за 300 000 грн.

Згідно копії звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 31.10.2019 матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2 в результаті його пошкодження складає 283 813,95 грн. Утилізаційна вартість пошкодженого автомобіля становить 62 966,61 грн.

Згідно копій договору та акту виконаних послуг вартість послуг з оцінки становить 2 000 грн., доказів сплати яких не надано.

Згідно копії договору купівлі-продажу від 04.11.2019 автомобіль «Mitsubishi Outlander» відчужено позивачем за 52 300 грн.

Згідно копій листів позивачу від АТ СГ «ТАС», копії страхового акту останнього та копії висновку щодо вартості матеріального збитку, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застраховано у АТ СГ «ТАС», страхова сума 100 тис. грн., франшиза 2 тис. грн. Матеріальний збиток - 239 989,06 грн., вартість пошкодженого автомобіля 51 259,63 грн., розраховане страхове відшкодування - 98 тис. грн.

В страховому акті також вказано про можливість регресу до винної у завданні шкоди особи - ОСОБА_2 .

Позивачем долучено копії квитанцій, паркувального талону, акту виконаних робіт за якими позивачем сплачено 2 200 грн. за транспортування та 1 700 грн. за зберігання його автомобіля.

Копіями свідоцтв про народження підтверджується, що позивач та ОСОБА_3 є батьками двох дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно приписів ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За висновками Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 06.12.2021, справа №904/5910/20: 43. Апеляційним судом встановлено, що відповідні докази, на які посилається скаржник, не були подані до суду першої інстанції, і позивач вдався до пошуку нових доказів вже після винесення рішення у даній справі. 44. Водночас суд касаційної інстанції зауважує, що посилання скаржника на те, що лише після отримання рішення місцевого суду йому стало зрозуміло, що наданих ним доказів не достатньо, не може бути доказом неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у розумінні ч. 3 ст. 269 ГПК України.

За висновками Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 01.12.2021, справа №1.380.2019.004026: аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

За висновками Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 02.12.2021, справа №361/8413/18: тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За приписами ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.02.2019 у справі №45/3746/16, провадження №61-31661св18, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За висновками Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 14.03.2019, справа №632/1400/16-к зі змісту частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

За приписами статей 51, 175 ЦПК України відповідача визначає позивач і без його заяви суд не праві залучати інших осіб до участі у справі в якості відповідачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Висновки суду.

Обов`язок подання доказів лежить на сторонах, які несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій.

У даній справі відсутні обставини, зокрема що передбачені ч.2 ст.13 ЦПК України, для збору судом доказів з власної ініціативи.

Інтереси позивача у даній справі представляв адвокат, суд роз`яснював обов`язок доведення та наслідки не подання доказів чим виконав обов`язок, передбачений ч.5 ст.12 ЦПК України. Вказівки суду не необхідність доведення конкретних обставин конкретними доказами були б проявом не об`єктивності та неупередженості та повністю б знівелювали принципи цивільного судочинства.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивачем доведено факт завдання йому матеріальної шкоди пошкодженням його автомобіля, надано докази на підтвердження заявленого розміру матеріальної шкоди.

Преюдиційною є обставина, що шкоди завдано із вини ОСОБА_2 .

Отримане страхове відшкодування є меншим за задану матеріальну шкоду, відтак правильним є стягнення такої різниці із винного водія.

Дійсно, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Разом із тим, звертаючись із позовом до ТОВ «Марі Логістик», позивачем не доведено що ОСОБА_2 заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Зокрема, що останні виконував роботу, зумовлену трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботу, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами.

Вказівка у постанові по справі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «Марі Логістік» не доводить вказаних вище обставин.

Із наданих документів вбачається, що цивільно правова відповідальність щодо володіння автомобілем «МERCEDES BENZ» державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована саме ОСОБА_2 . В страховому акті також вказано про можливість регресу саме до ОСОБА_2 .

З огляду на неведене позивачем не доведено, що обов`язок відшкодування шкоди лежить на відповідачу.

Додатково щодо моральної шкоди то позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесення ним моральної шкоди.

За таких обстави позов є не обґрунтованим, а позовні вимоги не доведені. Відповідно підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Марі Логістік», третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду проголошено 03.03.2022.

Суддя: В.І. Цитульський