Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 лютого 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Крупінської С.С.

за участю секретаря судового засідання Лесько Б.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 30.06.2020 близько 22:00 відповідач, керуючи автомобілем марки Audi F6, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в дворі буд. 8а по проспекту Молоді, здійснив зіткнення в задню частину мотоцикла марки «Viper V250R-1», н.з. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_3 , який рухався попереду в попутному напрямку, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). Внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а мотоцикл, який належав йому на праві власності, зазнав механічних пошкоджень. Відомості щодо вказаної події органом досудового розслідування 01.07.2020 року було внесено до ЄРДР за

№ 00002395 за ч. 1 ст. 286 КК України. Разом із тим постановою

від 10.07.2020 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України та наявністю складу адміністративного правопорушення. Проте відповідач не був притягнутий до адміністративної відповідальності у зв`язку із неявкою до уповноваженої особи для розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Водночас позивач зауважує, що ОСОБА_2 допустив порушення Правил дорожнього руху, спричинив ДТП внаслідок якого мотоцикл зазнав механічних пошкоджень та розмір майнової шкоди становить 40807 грн. 80 коп. ОСОБА_1 також зазначає, що внаслідок протиправного пошкодження майна, що належить йому на праві власності йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних переживаннях та неможливістю користування цим майном, а також неможливістю його відновлення у зв`язку із браком коштів.

За таких обставин ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 40807 грн. 80 коп. матеріальних збитків, 7000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Щербюк О.Ю. у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 87), про причини поважності неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у його відсутності не подав.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що30.06.2020 року близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки Audi А6 д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в дворі буд. 8а по просп. Молоді у м. Луцьку здійснив зіткнення із задньою частиною мотоцикла марки «Viper V250R-1», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду в попутньому напрямку. Внаслідок ДТП водій мотоцикла ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а мотоцикл, яким керував останнім, власником якого є ОСОБА_1 , зазнав механічних ушкоджень.

Зазначений мотоцикл належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 23).

Поряд з цим судом встановлено, що слідчим відділом Луцького ВП ГУНП у Волинській області 01.07.2020 року за фактом настання події ДТП внесенні в ЄРДР за

№ 0002395 відомості про кримінальне правопорушення за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 286 КК України.

У межах досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження

відповідач ОСОБА_2 надавав пояснення та зауважував, що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, та у день вчинення ДТП «<…> випив одну літру пива та 100 грамів горілки <…>» (а.с. 73). У день настання події ДТП він сів за кермо транспортного засобу, який належав на праві власності його батькові та почав наздоганяти двох мотоциклістів, які, на його переконання, умисно щодня проїжджали у дворі будинку, де він проживав і створювали значний шум. ОСОБА_2 також вказував, що «<…> наздоганяв даного мотоцикліста, він загальмував та відразу відбувся удар передньою частиною мого автомобіля в задню частину мотоцикла. Від удару мотоцикл з мотоциклістом відкинуло по праву сторону на узбіччя мого руху. <…> Свою вину в даній ДТП визнаю, та зобов`язуюсь в майбутньому бути уважнішим та не порушувати ПДР» (а.с. 74).

Разом із тим, постановою старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області Ткачука С.С. від 10.07.2020 року кримінальне провадження, внесене 10.07.2020 року до ЄРДР за № 00002395 закрито у зв`язку з відсутню складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, та наявністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 8-10). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що у прямому причинному зв`язку з настанням ДТП є грубе порушення водієм автомобіля марки Audi F6, д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року.

Суд зауважує, що вищевказаною постановою органу досудового розслідування було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яка мала місце 30.06.2020 року близько 22:00 в дворі буд. АДРЕСА_1 , а тому, в силу положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України дані обставини мають преюдиційне значення. На спростування вказаних обставин відповідачем ОСОБА_2 не було надано жодних доказів.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно зі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, з відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні маги на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (пункт 4 Постанови).

Разом із тим володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб, яким керував відповідач належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с. 78), однак на час настання ДТП відповідач

ОСОБА_2 керував автомобілем марки Audi F6, д.н.з. НОМЕР_1 зі згоди власника. За таких обставин саме відповідач в силу приписів статті 1187 ЦК України несе відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до висновку № 04 експертного автотоварознавчого дослідження відновлювального ремонту мотоцикла від 28.02.2021 року середня ринкова вартість мотоцикла марки «Viper V250R-1» становила 42508 грн. 13 коп. (а.с. 19). Після пошкодження внаслідок ДТП ринкова вартість мотоцикла марки «Viper V250R-1» становила 40807 грн. 80 коп. (а.с. 21). Як вбачається із висновку експерта матеріальний збиток, завданий власнику мотоцикла марки «Viper V250R-1» в результаті його пошкодження внаслідок ДТП на час дослідження 22.01.2021 року становить 40807 грн. 80 коп.

Враховуючи встановлені обставин, суд вважає доведеним, що матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що мала місце 30.06.2020 року шляхом пошкодження мотоцикла марки «Viper V250R-1, складає 40807 грн. 80 коп. та підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_2 .

Суд також зазначає, що моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Суд вважає доведеним, що дії відповідача ОСОБА_2 у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні моральних стражданнях у зв`язку з чим наявний причинно-наслідковий зв`язок. Поряд з цим суд вважає доведеним, що душевні страждання ОСОБА_1 обумовлюються, зокрема неможливістю проведення своєчасного відновлювального ремонту транспортного засобу через майновий стан (позивач є пенсіонером). За таких обставин, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 500 грн.

Поряд з цим суд зауважує, що відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із проведенням експертизи.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зокрема, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 01.10.2018 року в справі № 569/17904/17).

Слід також зауважити, що відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тобто, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 27.07.2021 року в справі № 671/1957/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Усупереч вказаним приписам ЦПК України позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних доказів на підтвердження факту понесення ним витрат на правничу допомогу, а тому у задоволенні вказаних вимог про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. слід відмовити.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено 4675,36 грн. за проведення експертного дослідження, що вбачається з акту приймання-передачі робіт від 28.02.2021 року (а.с. 16), квитанції № 04 від 28.02.2021 року (а.с. 17), рахунку-фактури

№ 1500048-05 від 09.11.2021 року (а.с. 53), а тому зазначені витрати підлягають до стягнення з відповідача.

За таких обставин з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені позивачем документально підтверджені витрати по сплату судового збору у розмірі 780 грн. 88 коп. та витрати на проведення експертиз у розмірі 4020 грн. 81 коп. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), що у сукупності становить 4801 грн. 69 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1180, 1190 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш ИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40807 (сорок тисяч вісімсот сім) грн. 80 коп. матеріальних збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 500 (п`ятсот) грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4801 (чотири тисячі вісімсот одна) грн. 69 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 28 лютого 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С. Крупінська