Справа 524/5339/21
Провадження № 2/524/106/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 , ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він є власником будинком АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані також ОСОБА_2 та їх донька. Відповідач за місцем реєстрації не проживає, не приймає участі в утриманні житла. Реєстрація відповідача у належному йому будинку порушує його право власності.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, надіслала суду відзив. В своєму відзиві відповідач зазначила, що проти задоволення позову заперечує. Просила врахувати те, що за місцем реєстрації вона не проживає через те, що позивач створив нестерпні умови проживання, що є поважною причиною для не проживання.

ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ, ПРОЦЕСАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

12.10.2021 судом закрито підготовче провадження.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинком АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 20.11.2013 та копією витягу №14504211 від 12.12.2013.

В будинком АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

НОРМИ ПРАВА

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша статті 383 ЦК України).

На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

ОЦІНКА СУДУ

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 454/2025/15-ц, провадження № 61-46621св18.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Суд приймає до уваги те, що в даній справі сторонами не заперечувався факт тривалого(понад один рік) непроживання відповідача за місцем реєстрації і відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення наведених норм свідчать про те, що обставини, якими сторони обґрунтовуються свої вимоги та заперечення і які не визнаються іншою стороною, мають бути підтверджені відповідними доказами.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин. Натомість, свої заперечення відповідач обґрунтовувала створенням позивачем перешкод для її проживання за місцем реєстрації.

Суд приймає до уваги те, що законодавство не містить переліку поважних причин не проживання особи за місцем реєстрації і встановлення поважності причин не проживання визначається в кожній справі індивідуально.

На обґрунтування своїх вимог позивачем було надано акт, в якому свідки підтвердили, в тому числі, відсутність особистих речей відповідача в буд. АДРЕСА_1 .

На думку суду, в цій справі саме на відповідача покладається обов`язок доведення факту вчинення позивачем активних дій, які б перешкоджали відповідачу проживати за місцем реєстрації.

Однак, на підтвердження своєї позиції відповідачем не було надано суду жодного доказу, який би підтверджував те, що вона, ОСОБА_2 , не проживає в спірному житлі саме через дії або поведінку позивача.

Наявні в матеріалах справи докази, що стосуються відносин щодо спільного утримання дитини, на думку суду, не мають відношення до відносин сторін щодо проживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації.

Суд приймає до уваги посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 11 березня 2021 року по справі № 265/3035/19. Однак суд наголошує на тому, що по справі № 265/3035/19 судами були оцінені докази щодо наявності неприязних стосунків між сторонами. Натомість в даній справі такі докази сторони не подали.

У зв`язку із наведеним, враховуючи те, що відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували поважність причин її не проживання за місцем реєстрації, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ