СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6777/17

пр. № 2/759/126/22

21 лютого 2022 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Шум Л.М.

за участю секретаря: Дмитришиної В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав по відношенню до їх дітей - ОСОБА_5 , 2015 року народження та ОСОБА_6 , 2016 року народження.

Позов мотивований тим, що відповідачі зловживають алкогольними напоями , проявляють напади жорстокості, а тому позивачка має підозри, що й з онуками її може статися щось жахливе.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 12.01.2021 року призначено повторний автоматичний розподіл справи, зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_7 від здійснення правосуддя.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 року визначено головуючого судду Шум Л.М.

Ухвалою суду від 13.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 30.11.2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового засідання.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності(ас. 38, том 3).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання в якому зазначили, що позовні вимоги не визнають та просять відмовити у задоволенні позову (ас. 29-30, том№ 3).

Представник третьої особи Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністраціїв судове засідання не з`явився, надав до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_8 відносно їх малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ас.2-3, том 2).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами та аналізуючи в сукупності докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено , що згідно висновку Служби у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_8 відносно їх малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого народилися дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Громадянка ОСОБА_2 разом з дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дітей, громадянин ОСОБА_3 за вказаною адресою не зареєстрований. На теперішній час сім`я проживає в орендованому помешканні за адресою: АДРЕСА_2 .

При відвідуванні помешкання працівниками служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що умови для проживання малолітніх дітей створені належним чином, про що с кладено відповідний акт.

Відповідно до інформації медичного закладу, де спостерігаються діти, батьки

належним чином здійснюють догляд за дітьми та виконують рекомендації лікаря.

Під час відвідування медичного закладу діти мають чистий та охайний вигляд.

Адміністрація дошкільного навчального закладу № 251 Святошинського району міста Києва, який відвідує малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повідомляє, що за період відвідування дитиною закладу скарг та та зауважень до батьків не було. ОСОБА_9 завжди приходила у садочок чистою, охайною у гарному настрої. Батьки дослуховуються до порад вихователя, цікавляться чим дитина займалася, як себе поводила у садочку. Забирали із закладу дитину батьки вчасно без запізнень, з ознаками захворювання дитину в садочок не приводили.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації громадянка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили, що їх сім`я не може проживати за місцем реєстрації матері та дітей, як їм позивачка чинить перешкоди в користуванні будинком, тому вони вимушені винаймати житло, що негативно впливає на матеріальний дохід сім`ї.

Батько дітей на разі не працює, оскільки доглядає за малолітньою ОСОБА_10 , яка у вересні місяці 2019 року піде до дитячого садочка № 281 Сятошииського району

м. Києва та за малолітнім сином, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Мати дітей працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Трейдбокс» на посаді інженер-програміст і має стабільний дохід, про що довідка додається.

Позивачка, громадянка ОСОБА_1 та її законний представник, громадянка ОСОБА_4 , повідомили членам комісії, що батьки малолітніх дітей зловживають алкогольними напоями, мати ображає дітей та залишає їх без нагляду. Однак, жодних доказів, які б вказували на вказане ними Комісії не було надано.

У зв`язку з вищевикладеиим, на підставі наданих документів, з метою соціально - правового захисту малолітніх дітей на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 10 липня 2019 було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 (ас. 4-15, том 3).

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

Також суд звертає увагу на ЗУ "Про охорону дитинства", який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Так, зі ст.11 ЗУ "Про охорону дитинства" вбачається, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.1 ст.12 даного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч.1 п.2 ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У відповідності до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що "Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей".

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивачка та її представник в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, послалися на те, що відповідачі жодного з покладених законом на них як батьків обов`язків не виконують, не приймають участі у їх вихованні, вже тривалий час не спілкується із дітьми, не цікавляться навчанням та станом здоров`я.

Однак жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначені обставини суду не надано.

Таким чином, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачі є особами, які злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові доводів позивача щодо негативної характеристики відповідачів, оскільки вони не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачів відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачкою та її представником не доведено, що поведінка відповідачів відносно їхніх дітей є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України".

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхніх дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей.

Позивачка та її представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батьків по відношенню до їхніх батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків відносно доньок.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна і з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачів батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 19, 141, 150, 164, 165 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 13, 19, 34, 76-82, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум