Справа № 308/3542/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 .

Відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції заяву та протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2022 року передано головуючому судді Олексію Васильовичу Фазикош 16.03.2022.

Відповідно до Глави 13 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст. 175 ЦПК України. Загальні правила цієї статті застосовуються і до заяв, поданих в порядку окремого провадження, зокрема, заяв про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановлено, що заява подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України, внаслідок чого підлягає залишенню без руху на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вказані вимоги корелюють з приписами п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, відповідно до яких у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У заяві про видачу обмежувального припису заявником не конкретизовано форму домашнього насильства та не надано доказів, щодо наявності факторів та ризиків такого насильства.

Заявник зазначає, що в1998 р. вона придбала житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням сільської ради було змінено адресу з № 118 на № 120.

З 2002 р. заявник в порядку приватизації набула у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 .

У 2005 році на вказаній земельній ділянці заявницею побудувано кафе-магазин. Згодом рішенням сільської ради було змінено адресу з № 117 на № 117 а.

Заявник вказує на те, що 01.07.2018 р. чоловік вигнав її з житлового будинку, в якому вони разом проживали за адресою АДРЕСА_2 . З тих пір вона змушена тимчасово проживати у будинку своєї невістки ( ОСОБА_3 ) в іншому селі - АДРЕСА_3 .

При цьому заявник просить суд заборонити ОСОБА_2 перебувати з ОСОБА_1 в житловому будинку та на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 та наближатися до неї ближче, ніж на 50 метрів протягом шести місяців.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 кафе-магазином за адресою АДРЕСА_1 протягом шести місяців шляхом заборонити ОСОБА_2 перешкоджати ОСОБА_1 здійснювати підприємницьку діяльність, перебувати, пошкоджувати, знищувати майно ОСОБА_1 , вчиняти будь-яке насилля, в тому числі психологічне, щодо неї, продавців та покупців у кафе- магазині за адресою АДРЕСА_1 , а також наближатися до ОСОБА_1 ближче, ніж на 50 метрів.

Заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Разом із тим, до матеріалів заяви, на підтвердження права власності на вказані об`єкти нерухомого майна, не додано актуальної інформації щодо права власності, відсутні будь які докази того, що заявником здійснювалися заходи для отримання вказаних відомостей.

Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, вказує на те, що 28.02.2022 р. близько 9.00 вона перебувала в кафе-магазині, в якому здійснює підприємницьку діяльність, за адресою АДРЕСА_4 , куди прийшов її чоловік, ОСОБА_2 та почав вимагати у продавця - ОСОБА_4 не продавати належний заявнику товар, погрожував їй фізичною розправою, пошкодив товар, накинувся на неї. Як доказ до матеріалів справи додано відеозапис із камер спостереження.

Слід зазначити при цьому, що в додатках до заяви не містять відомостей щодо звернення заявника з даного приводу до правоохоронних органів, притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинені ним дії. Окрім того, відсутні відомості щодо наявного відкритого кримінального провадження відносно нього.

При цьому, у заяві про видачу обмежувального припису вказано, що кривдник неодноразово застосовував до заявника насилля, нападав на неї, у зв`язку з чим вона декілька разів викликала поліцію. Однак, до заяви не додано жодного підтвердження вказаному, копій заяв щодо звернення ОСОБА_1 , до поліції відсутні, адміністративні протоколи, медичних довідок на підтвердження нанесення кривдником тілесних ушкоджень заявниці.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Процесуальним законодавством, чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

У поданій заяві ОСОБА_1 ,посилається на обставини, які у невизначений період часу, при цьому описана одна подія, що мала місце 28.02.2022 року.

Слід вказати на те, що в разі задоволення заяви в даній категорії справ, суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців (ч. 2ст. 350-6 ЦПК України).

Разом із тим, заявником чітко не сформульовано п. 4 прохальної частини заяви. Так, заявник просить суд заборонити ОСОБА_2 перебувати з ОСОБА_1 в житловому будинку та на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 та наближатися до неї ближче, ніж на 50 метрів протягом шести місяців. При цьому заявник не просить заборонити кривднику наближатися до належного їй будинку та земельної ділянки, а просить заборонити наближатися до неї ближче ніж 50 метрів. Окрім того, сама заявник вказує що не проживає в належному їй будинку, а що там мешкає її чоловік.

Згідно п.5 прохальної частини заявник просить: усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 кафе-магазином за адресою АДРЕСА_4 протягом шести місяців шляхом заборонити ОСОБА_2 перешкоджати ОСОБА_1 здійснювати підприємницьку діяльність, перебувати, пошкоджувати, знищувати майно ОСОБА_1 , вчиняти будь-яке насилля, в тому числі психологічне, щодо неї, продавців та покупців у кафе- магазині за адресою АДРЕСА_4 , а також наближатися до ОСОБА_1 ближче, ніж на 50 метрів.

В рамках розгляду заяви про видачу обмежувального припису, предметом розгляду є саме вчинення домашнього насилля кривдником відносно заявника, правовідносини що регулюються Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Так, слід зазначити, що відповідно до п.3 ст.1 Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

Разом із тим, здійснення заявником підприємницької діяльності предметом розгляду вказаної справи не є.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому суддя зауважує, що залишення позовної заяви без руху не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, сформульованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31), в яких зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", про те, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" N 28249/95).

Отже, встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми позовної заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання позивачем цих вимог та прийнятності позовної заяви на стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі.

Таким чином, заявнику/ представнику необхідно надати суду докази, на підтвердження обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, так як відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

На підставі ст. 185 ч. 1 ЦПК України заява підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення вищевказаних недоліків з роз`ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін заява буде визнана неподаною та повернута особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 311 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,- залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки заяви протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош