ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5256/21 Номер провадження 22-ц/814/503/22Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.04.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 300 грн.

Вказувала, що на даний час розмір аліментів, який був визначений за рішенням суду, значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, зазначений розмір недостатній для нормального матеріального утримання дитини та ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Дитина ОСОБА_4 професійно займався танцями, приймав участь в різноманітних конкурсах, що потребувало коштів. На даний час ОСОБА_5 навчається у 8 класі Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІ ступенів № 11 Полтавської міської ради Полтавської області», потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, збільшуються потреби на навчання, розвиток, інше.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягнуті з ОСОБА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.04.2012 в справі № 1609/2131/12 (провадження № 2/1609/884/12) на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 300 грн щомісячно на 2510 грн щомісячно, до повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевим судом не взято до уваги той факт, що позивачем не доведено наявності підстав, визначених ст.. 192 СК України для зміни розміру аліментів. Крім того, вказує, що місцевим судом належним чином не досліджено матеріальне становище відповідача та чи має він можливість сплачувати аліменти у більшому розмір.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним і обґрунтованим. Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що що позивач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19.04.2012 в справі № 1609/2131/12 (провадження № 2/1609/884/12), яке вступило в законну силу, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 300 грн., щомісячно, починаючи з 27 лютого 2012 року до досягнення повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами встановлено, що має місце зміна сімейного та матеріального стану одержувача аліментів. Такж судом взято до уваги, що розмір раніше присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року № 037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін до статті 182 СК України - 30 %).

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не вірно застосовано норми ст.192 СК України, а саме не вірно визначено поняття «сімейний стан» та склад сім`ї» не заслуговують на увагу суду.

Так, у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я.

Отже, оскільки з матеріалів справи вбачається, що сімейний стан позивачки, як одержувача аліментів змінився, а саме вона має на утриманні крім сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому висновок місцевого суду щодо наявності підстав для збільшення розміру аліментів є обґрунтованим.

Крім того, місцевий суд дійшов вірного висновку, що на утримання сина ОСОБА_5 та для його нормального розвитку стягуваних за рішенням суду від 19.04.2012 року аліментів у розмірі 300 грн. щомісячно недостатньо.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо матеріального становища та стану здоров`я відповідача колегія суддів до уваги не бере, оскільки, з огляду на положення ст..ст. 12,81 ЦПК України на сторони покладено обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, щодо його скрутного майнового стану, або погіршення стану його здоров`я, що може бути перешкодою для сплати аліментів у розмірі, встановленому законом та визначеному судом.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов