Справа № 296/7607/21
"15" лютого 2022 р. м.Житомир
Корольовський районний суд м. Житомира в складі:
головуючого судді Адамовича О.Й.,
за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,
представника позивача - адвоката Денисенко М.В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення порушень прав власника шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить усунути порушення його прав як власника шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності, згідно договору дарування від 24.06.1991 року. У зазначеній вище квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які більше двадцяти років в даній квартирі не проживають, їх речей немає, комунальні послуги не сплачують та їх місце перебування позивачу невідомо. Вважає, що реєстрація місця проживання відповідачів порушує його права, як власника квартири та обмежує його право на вільне розпорядження майном.
Ухвалою від 17.09.2021 року розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.
10.12.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.
Представник позивача - адвокат Денисенко М.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Вказала, що відповідачі є рідніми дітьми позивача, однак фактично в квартирі не проживають багато років, з батьком не спілкуються. Наявність реєстрації місця проживання перешкоджає позивачу користуватися своєю власністю, оформити субсидію. Також вказала, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідачі відзив на позов до суду не надали, копія ухвали про відкриття провадження від 17.09.2021 разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідачів (а.с. 22,24,31,32,33,34,45,46,47,48,59,60,61,62,63,64,65,66).
Крім того, відповідачів повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке оприлюднено 04.11.2021, 10.12.2021 та 25.01.2022 (а.с. 27,28,29,30,31,32,33,34,40,4142,43,55,56,57,58).
У судове засідання 04.11.2021, 10.12.2021, 25.01.2022 та 15.02.2022 відповідачі не з`явилися.
Таким чином відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.
Суд, дослідивши надані суду письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є власником 27/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_3 , на підставі договору дарування від 24.06.1991 року (а.с.3-4), яка фактично виділена в квартиру АДРЕСА_4 . Вказане також підтверджується довідкою БТІ №447 від 04.02.2022р. про наявність зареєстрованого майна, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 15.02.2022 р. (а.с. 76-78).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується копією будинкової книги для проживання громадян, що проживають в будинку (квартира АДРЕСА_2 ) (а.с.8-9), а також довідками з УДМС України в Житомирській області від 14.09.2021р. (а.с. 21, 22).
Проте відповідачі не проживають за адресою: АДРЕСА_3 тривалий час, тобто більше одного року, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації (а.с.10).
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що вона є дружиною позивача, а відповідачі є його дітьми від першого шлюбу. Зазначила, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вказаній квартирі зареєстровані з 2008 року, однак у квартирі жодного дня не проживали, з батьком не спілкуються, місцезнаходження їх невідоме. Наголосила, що чоловік хворіє, проте, діти (відповідачі) не цікавляться його здоров`ям, вона є інвалідом і отримує пенсію у розмірі 2000 грн. та через факт реєстрації відповідачів не можуть оформити субсидію.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що вона є сусідкою позивача, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його дітьми від першого шлюбу. Зазначила, що часто приходить до позивача додому, однак з 2008 року жодного разу не бачила його дітей (відповідачів), речей їх немає, з дітьми позивач не спілкується.
Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в житловому приміщенні без поважних причин тривалий час, тобто більше одного року. Відомостей, що відповідач бажає проживати, а позивач чинить перешкоди у користуванні квартирою не встановлено.
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки надані позивачем докази підтверджують позовні вимоги. Доказів на спростування позовних вимог стороною відповідача до суду не було надано.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 гривень слід стягнути з відповідачів з кожного.
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 22.02.2022.