Справа № 146/1089/20
Провадження № 22-ц/801/272/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2022 рокуСправа № 146/1089/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів: Панасюка О. С., Сала Т. Б.

секретар судового засідання Константинов А. К.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Поділля»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року, постановлене у складі судді Скаковської І. В. в м. Томашпіль, повне судове рішення складено 17 листопада 2021 року,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), у якому висував вимогу про визнання недійсним договору оренди № 21 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), визнання протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права.

Позов мотивований тим, що 31 серпня 2010 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля» було укладено договір оренди землі № 0506.

01 вересня 2020 року між ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року.

09 вересня 2020 року позивач подав заяву до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права оренди щодо земельної ділянки 2,7842 га., проте право оренди не зміг зареєструвати, оскільки в реєстрі було зареєстроване інше речове право на дану земельну ділянку: за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» на підставі укладеного з ОСОБА_1 09 листопада 2017 року договору № 21 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Позивач вважає, що договір емфітевзису суперечить приписам чинного законодавства України, оскільки укладений під час дії договору оренди. Власник земельної ділянки на час дії договору оренди земельної ділянки позбавлений права повторно передавати її в оренду чи інше право користування іншій особі. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право оренди земельної ділянки є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки для різних право набувачів. Чинне законодавство у сфері земельних відносин не передбачає можливості спільного (одночасного) використання земельних ділянок кількома особами на умовах договору емфітевзису і договору оренди.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року позов задоволено:

-визнано недійсним договір № 21 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина», щодо земельної ділянки площею 2,7842 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0019, яка розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

-визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38243309 від 21 листопада 2017 року 10:17:07, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Романом Анатолійовичем, щодо реєстрації права іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472299 від 20 листопада 2017 року за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» (Код ), на підставі договору № 21 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,7842 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0019.

-скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472299 від 20 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,7842 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0019 за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» (Код ).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що договір емфітевзису був укладений під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки, оспорюваним правочином порушене право позивача на користування земельною ділянкою відповідно до умов договору оренди, а тому визнання недійсним цього договору забезпечить відновлення порушеного права ПАТ «Продовольча компанія «Поділля».

Не погодившись з цим рішенням, 23 грудня 2021 року ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не врахований висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 146/1677/18 (провадження №61-15847св19) за позовом ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» до ОСОБА_2 та до ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», третя особа - сектор державної реєстрації Томашпільської районної державної адміністрації, про визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). У цьому висновку, зокрема зазначено: при цьому слід ураховувати, що підпунктом 5.1. договору № 4 про право користування земельною ділянкою сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 05 жовтня 2010 № 0402. Зазначене, з огляду на відкладальну умову набуття права за оспорюваним договором, виключає можливість порушення прав позивача як користувача земельною ділянкою за вказаним договором оренди землі від 05 жовтня 2010 року № 0402 до закінчення терміну його дії. Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції припустився помилки вказуючи, що укладення власником земельної ділянки ОСОБА_1 у справі, Договору емфітевзису під час дії договору оренди цієї земельної ділянки з іншим орендарем суперечить законодавству та порушує права та інтереси первинного орендаря. Відповідач вказує, що це порушено його право на користування земельною ділянкою за Договором емфітевзису порушене, оскільки відповідач ОСОБА_1 уклала з позивачем додаткову угоду від 01 вересня 2020 року про поновлення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року, тим самим відстрочивши початок дії договору емфітевзису та всупереч попередній поведінці.

Безпідставно суд задоволив і вимогу про скасування запису про державну реєстрацію договору, оскільки вірним способом захисту в даному випадку є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 15 липня 2021 року у справі № 204/5525/18.

10 січня 2022 року ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. представника ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» вчергове надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із введенням на території України воєнного стану.

Суд, вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи, ухвалив відмовити в його задоволенні, оскільки неявка сторін в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи (ст. 372 ЦПК України), в клопотанні не наведено об`єктивних причин неможливості явки в судове засідання, на території вінницької області не ведуться активні бойові дії, шляхове сполучення наявне, а відповідно до статті 12-2 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України, тобто суди не припиняють виконання покладених на них обов`язків.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

По справі встановлено наступні обставини:

- Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV - ВН №026109, земельна ділянка площею 2,78 га, кадастровий номер :01:000:0019 га, належить ОСОБА_1 (а.с. 22);

- 31 серпня 2010 року ОСОБА_1 уклала договір оренди землі № 0506 з ЗАТ ПК «Поділля» строком на 10 років. Договір зареєстровано у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30.12.2010 року за номером 60 (а.с. 17-18). У пункті 8 Договору зазначено, що після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк.;

- 09 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» був укладений договір № 21 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) (а.с. 39 - 43). З цього Договору слідує, що власник надає, а землекористувач приймає в користування земельну ділянку для ведення товарного сільського господарства з метою виробництва сільськогосподарської продукції. Даний договір укладено на сім років з дати передачі емфітевтичного права. Пунктом 5.1 договору передбачено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року № 0506 який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП " Центр ДЗК" 30 грудня 2010 року за № 60 строком дії десять календарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 2,7842 гектарів, у тому числі: рілля 2,7842 га, кадастровий номер: :01:000:0019;

- 01 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ЗАТ ПК «Поділля» було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № 0506 від 31 серпня 2010 року (а.с. 26);

- згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10 вересня 2020 року, ПАТ «Продовольча компанія» «Поділля» відмовлено у державній реєстрації іншого речового права, право оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:000:0019 (а.с. 27) у зв`язку з тим, що на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0019 зареєстроване інше речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» (а.с. 27).

Між сторонами виник спір з приводу дійсності договору емфітевзису.

У частині першій статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, земельним Кодексом України, Законом України від 06 жовтня 1998 року N 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV).

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а статтею 18 цього Закону передбачено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Також відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), повідомивши про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 зроблено висновок, що: «у разі, якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди».

Як вбачається з матеріалів справи, договір емфітевзису між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» та ОСОБА_1 було укладено 09 листопада 2017 року, тобто під час дії договору оренди від 31 серпня 2010 року між ПАТ «Продовольча компанія «Поділля» та ОСОБА_1 .

Як вбачається з п.8.1. Договору емфітевзису, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації емфітевзису. Згідно п.8.10. цього ж Договору, право користування земельною ділянкою (емфітевзис) підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом. Обов`язки щодо реєстрації покладаються на землекористувача.

У п. 5.1, 5.2. Договору емфітевзису передбачено, що землекористувач набуває емфітевтичних прав на наступний день після закінчення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року № 0506, передача емфітевтичного права проводиться власником землекористувачу 31 грудня 2020 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 21 вересня 2017 року № 104461872(а.с.44), за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» зареєстровано право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) земельною ділянкою, кадастровий номер :01:000:0019, площею 2,7842 га, належною ОСОБА_1 , згідно договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) серії та номер 21, виданий 09 листопад 2017 року. Дата реєстрації 20 листопада 2017 року, строк дії речового права 7 років з дати передачі емфітевтичного права, землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30.12.2010 року.

Відповідно до статті 24 ЗУ «Про оренду землі», орендар зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Позивач, скориставшись переважним правом на продовження терміну дії оренди, 01 вересня 2020 року уклав із ОСОБА_1 додаткову угоду про поновлення договору оренди землі № 0506 від 31 серпня 2010 року на 10 років (до 30.12.2030 року).

Договір оренди, укладений між позивачем та ОСОБА_1 , Додаткова угода до цього договору, з огляду на презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), є дійсними, у судовому порядку не оспорювалися.

Проте позивач не може зареєструвати Додаткову угоду в зв`язку із зареєстрованим правом емфітевзису, що стало підставою для прийняття державним реєстратором Рішення № 53980656 від 10 вересня 2020 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (а.с. 27).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладення орендодавцем (власником орендованої земельної ділянки) 09 листопада 2017року договору емфітевзису № 21 під час дії договору оренди земельної ділянки з іншим орендарем суперечить законодавству та порушує права та інтереси первинного орендаря щодо поновлення договору оренди та унеможливлює реєстрацію ним свого права, реалізованого шляхом укладення Додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі.

Щодо доводів апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 146/1677/18 (провадження №61-15847св19), - апеляційний суд зазначає, що дійсно правовідносини є схожими, проте в справі, яка була переглянута Верховним Судом, договір емфітевзису( з огляду на відкладальну умову) не перешкоджав реалізації прав чинного орендаря, тоді як в справі, яка наразі є предметом апеляційного розгляду, наявність договору емфітевзису, як уже зазначалося вище, перешкоджає реєстрації права орендаря на підставі Додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі, тому право позивача підлягає судовому захисту, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог у частині скасування рішення про державну реєстрацію та запису про державну реєстрацію слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 22 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію прав закон не передбачав, тому суд першої інстанції помилково констатував необхідність застосування позивачем такого способу захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачеві відновлення порушеного права, а отже неспроможний надати особі ефективний захист її прав.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц.

Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про недійсність договору № 21 від 09 листопада 2017 року про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), правильно виснував про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38243309 від 21 листопада 2017 року, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Романом Анатолійовичем, про реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» (Код ) на підставі договору № 21 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,7842 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0019.

Проте, суд першої інстанції не врахував вищезазначені правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду та помилково задовольнив вимогу про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472299 від 20 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,7842 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0019 за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина» (Код ).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до ОСОБА_1 , ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права (права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472299 від 20 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,7842 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0019 за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина», - підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач ПрАТ ПК «Поділля» при зверненні до суду сплатив 6 306 грн судового збору (а.с.1-12, т.1). Відповідач ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» за подання апеляційної скарги сплатив 9 459 грн (а.с. 232, т.1), доказів понесення судових витрат ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Частиною першої статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції вірно задоволив дві вимоги з трьох, а третю вимогу задоволив помилково, тому, виходячи з принципу пропорційності, з відповідачів ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» та ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» по 2 102 грн. понесених ним судових витрат (6 306 грн. : 3(кількість позовних вимог) * 2 (кількість вимог, які задоволено): 2(кількість відповідачів) = 2 102). Виходячи з того, що апеляційна скарга ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» підлягає частковому задоволенню (одна вимога з трьох), з ПрАТ ПК «Поділля» слід стягнути на користь ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» 3153 (9459 : 3) грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру позовних вимог у задоволенні яких відмовлено.

Виходячи з положень частини 10 статті 141 ЦПК України, з ПрАТ ПК «Поділля» на користь ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» слід стягнути 1051 (3 153 - 2 102) гривню понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права та ухвалити в цій частині нове:

відмовити Приватному акціонерному товариству «Продовольча компанія Поділля» у задоволенні вимоги про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права (право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472299 від 20 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,7842 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0019 за ТОВ «Агрокомплекс Зелена долина».

В іншій частині рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 08 листопада 2021 року залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена долина» 1 051 (одну тисячу п`ятдесят одну) гривню понесених судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія Поділля» ().

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зелена долина» ().

Відповідач: ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ).

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. С. Панасюк

Т. Б. Сало

Повне судове рішення складено 17 березня 2022 року.