Провадження № 22-ц/4808/522/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючою суддею Кіндратишин Л.Р. 17 січня 2022 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 18 січня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути із останнього на свою користь 176 733,25 грн матеріальної шкоди та 100 000 грн моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 309, ч. 1 ст. 186 КК України та призначено узгоджене покарання, відповідно до угоди про визнання винуватості. Позивач зазначив, що відповідач спільно з невстановленою особою заволоділи майном ОСОБА_1 на загальну суму 176 733 грн. Позивач затримав ОСОБА_3 з частиною викраденого майна, а невстановлена слідством особа з іншою частиною викраденого майна зникла із місця події. Зазначив, що вказаними діями йому завдано відповідачем матеріальну та моральну шкоди. ОСОБА_1 вважає, що завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які він зазнав через пережитий стрес та відчуття страху за себе і членів сім`ї, почуття невизначеності та образу за втручання в приватне житло, через втрату майна, яким дорожила сім`я, як сімейним реліквіями. Враховуючи вказане, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 січня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та таким, що підлягає скасуванню. На думку апелянта, виділення кримінального провадження стосовно іншої невідомої особи, спільними діями з якою ОСОБА_3 вчинено злочин та завдано шкоди, не є підставою для застосування в даних правовідносинах ст. 1190 ЦК України, оскільки право вибору звернення з позовними вимогами про відшкодування шкоди до таких осіб належить виключно потерпілому та може пред`являтися, як до усіх боржників, так і до будь-кого з них окремо. ОСОБА_1 зазначає, що вироком Івано-Франківського міського суду від 11.07.2019 встановлені обставини вчинення даного злочину, особу винного - ОСОБА_3 , їх кваліфікацію та розмір заподіяних позивачу збитків на загальну суму 176733,25 грн, яка підлягає стягненню з останнього. Крім того, позивач вважає, що місцевий суд невірно застосував норми матеріального права, які регулюють порядок відшкодування моральної шкоди та безпідставно зменшив її розмір, не врахувавши обставини скоєння злочину та обсяг неправомірних дій ОСОБА_3 .

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

ОСОБА_4 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 не з`явився, оскільки відбуває покарання у Державній установі «Личаківська виправна колонія (№30)».

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції з врахуванням ч.1,2 ст. 1190 ЦК України, а також п. 13 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», дійшов до висновку, що за відсутності на час розгляду цієї справи встановленої вироком суду вини особи, спільними діями якої з ОСОБА_3 було вчинено злочин, відсутні правові підстави для стягнення шкоди з відповідача.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що вироком Івано-Франківського міського суду від 11.07.2019 у справі №3043/17, який набрав законної сили 13.08.2019, затверджено угоду про визнання винуватості, визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч.4 ст. 186 КК України (а.с. 5а -9).

Вказаним вироком встановлено, що 30.12.2016 ОСОБА_3 із невстановленою слідством особою заволоділи майном потерпілого ОСОБА_1 , а саме перебуваючи в приміщенні квартири по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких, таємно викрав: гаманець марки Gguxilai , коричневого кольору, вартість якого згідно висновку експерта від 26.01.2017 року становить 38,00 грн, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 433 грн та дві ювілейні монети номіналом по дві гривні, а невстановлена слідством особа таємно заволоділа золотими виробами, згідно переліку зазначеного у вироці, а також фотоапаратом марки Olympus SP-510 UZ , сірого кольору, вартість якого згідно висновку експерта від 26.01.2017 становить 2004,00 грн, грошима в сумі 1600 доларів США, які згідно офіційного курсу НБУ станом на 30.12.2016 становлять 43505,37 грн, грошовими коштами в сумі 40 000 грн. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_3 та невстановлена слідством особа були викриті ОСОБА_1 , який спробував їх затримати. Після цього, усвідомлюючи, що викрадення ними майна перестає бути таємним, ОСОБА_3 разом із невстановленою слідством особою продовжили свої незаконні дії, направлені на відкрите викрадення чужого майна, та з викраденим майном вибігли із приміщення квартири. Однак, ОСОБА_3 з частиною викраденого майна був затриманий потерпілим ОСОБА_5 , а невстановлена слідством особа з іншим викраденим майном зникла із місця події.

Суд першої інстанції встановив, що у результаті вчиненого злочину ОСОБА_1 була спричинена матеріальна шкода на загальну суму 176733,25 грн.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди злочином, вчиненим двома або кількома особами, необхідно встановити, що діяння заподіювачів шкоди були об`єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їхніх спільних дій.

Покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Оскільки вироком суду встановлено, що злочин вчинено ОСОБА_3 із невстановленою слідством особою за попередньою змовою, діючи повторно та умисно, тобто шкода заподіяна відповідачем з невстановленою особою спільно, взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, відтак заподіювані шкоди несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Згідно абзацу 2 п.8 вказаної Постанови, якщо матеріальну шкоду заподіяно підсудним спільно з іншою особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, суд покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди у повному розмірі на підсудного. При винесенні в наступному обвинувального вироку щодо особи, справу про яку було виділено в окреме провадження, суд вправі покласти на неї обов`язок відшкодувати шкоду солідарно з раніше засудженим.

Місцевим судом встановлено, що стосовно невстановленої слідством особи виділено окреме кримінальне провадження.

Таким чином, встановивши, що спільними злочинними діями ОСОБА_3 з невстановленою особою позивачу ОСОБА_1 заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої становить 176733,25 грн, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги в цій частині та стягнення матеріальної шкоди з відповідача.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складними процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOVv/ BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Стягуючи частково компенсацію на відшкодування моральної шкоди з відповідача, суд першої інстанції з врахуванням встановлених судом обставин та характеру спричиненої моральної шкоди, а також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про присудження відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає характеру і тривалості страждань, істотності вимушених змін у життєвих відносинах позивача та конкретним обставинам справи, а тому доводи апелянта щодо значного заниження судом розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів відхиляє.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції в даній справі рішення в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди не являється законним і обґрунтованим. Тому воно не може бути залишеним в силі та підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 січня 2022 року в частині відмови в стягненні матеріальної шкоди скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , відбуває покарання у державній установі «Личаківська виправна колонія (№30)») на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 176 733 (сто сімдесят шість тисяч сімсот тридцять три) грн 35 коп. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчука

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 15 квітня 2022 року.