Справа № 1402/784/12
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

22.02.2022 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Муругова В.В., за участі секретаря Рижньової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 1402/784/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та видачу дубліката виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ :

25.01.2022 року до суду надійшла заява ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» про поновлення строків пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 1402/784/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та видачу дубліката виконавчого листа.

Заявник вказує, що 26.11.2014 року Баштанським районним судом Миколаївської області по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було винесено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором кредитним договором 09/10/2007/840 К 2130 від 09.20.2007 року в сумі 20062,30 доларів США, що еквівалентно 160357,96 грн.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.11.2020 року в даній справі замінена сторона стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Заявник просив визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів в даній справі до виконання та поновити їх, оскільки з 04.06.2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «КБ «Надра», що потягло за собою закриття територіальних відділень та звільнення працівників, що свідчить про фактичну неможливість ПАТ «КБ «Надра» вчиняти дії щодо пред`явлення виконавчих листів до виконання.

В тексті заяви представник заявника просив провести засідання за його відсутності.

Боржник в судове засідання не з`явився, про розгляд заяви судом повідомлявся вчасно та належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 433 ЦПК України неявка учасників не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з чим суд ухвалив про розгляд справи за відсутності стягувача та боржника.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.06.2014 року по цивільній справі № 1402/784/12 була стягнута з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість в розмірі 21108,71 доларів США, що еквівалентно 247312,75 грн. Апеляційним судом Миколаївської області 26.11.2014 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області змінено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість в сумі 20062,30 доларів США, що еквівалентно 160357,96 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 08.04.2015 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.04.2014 року у частині, яка не змінена апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Миколаївської області залишено без змін.

Таким чином рішення набрало законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом 26.11.2014 року.

Стягувач не звертався до суду за отриманням виконавчих листів по даній справі.

30.04.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» був укладений договір №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором 09/10/2007/840 К 2130 від 09.20.2007 року, і ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло прав кредитора за вказаним договором.

Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.11.2020 року в даній справі замінена сторона стягувача з ПАТ «КБ «Надра» на ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Що стосується вимог заявника про видачу дубліката виконавчого листа взамін втраченого, то у відповідності до п. 17.4 Р. ХІІІ Перехідні положення ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За такого, обов`язковою передумовою для видання дубліката виконавчого листа є звернення із заявою про його видачу до закінчення строку його пред`явлення.

На час набрання законної сили рішенням суду по даній справі 26.11.2014 року діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV, відповідно до ст. 22 якого такий виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили (в даному випадку виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання з 27.11.2014 року по 27.11.2015 року).

05.10.2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 22.06.2016 року №1404-VІІІ, відповідно до п. 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

При цьому, позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, в рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Вказане випливає з правових висновків Верховного Суду, наведених в постановах від 01.08.2018 року по справі №553/1951/14-ц та від 18.12.2019 року по справі №752/20752/17.

За такого, оскільки строк пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі №1402/784/12 відповідно до закону становив один рік та суду не надані докази переривання такого строку і такий строк сплив 27.11.2015 року, то положення Закону України «Про виконавче провадження» від 22.06.2016 року №1404-VІІІ на вказані правовідносини не поширюються.

Викладені в заяві обставини того, що виконавчі листи по даній справі були звернуті до примусового виконання, але виконавчі провадженні закінчені 24.04.2017 року, а в подальшому виконавчі документи були втрачені, - жодними доказами не підтверджуються, а навпаки спростовуються матеріалами справи. По-перше, з наданої заявником відповіді Баштанського ВДВС у Баштанському районі Миколаївської області слідує, що по даній справі дійсно у відділі ДВС перебували на виконанні виконавчі листи видані 12.03.2013 року, виконавчі провадження за якими були закінченні на підстави ухвали Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.04.2014 року. З вказаної відповіді слідує, що на виконанні перебували виконавчі листи по виконанню заочного рішення суду, яке в подальшому було судом переглянуте, скасоване.

Це також підтверджується матеріалами справи № 1402/784/12, відповідно до яких 24.01.2013 року по справі було ухвалене заочне рішення (Т.1 а.с. 58-61), на виконання вказаного рішення стягувачу були направлені 6 виконавчих листів (Т.1 а.с. 67-68), 23.04.2014 року ухвалою суду заочне рішення по даній справі було скасоване та справа призначена до розгляду (Т.1 а.с. 35-36), 17.06.2014 року по справі було винесене рішення судом першої інстанції (Т.2 а.с. 56-60), 26.11.2014 року по справі було ухвалене рішення апеляційним судом (Т.2 а.с. 162-164).

В матеріалах даної справи відсутні відомості про те, що після набрання рішенням суду по суті даної справи законної сили (ухвалення рішення апеляційним судом) стягувач взагалі звертався до суду за отриманням виконавчих листів.

Відповідно до ч.1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За такого, обов`язковою умовою поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є відповідні причини, тобто фактичні обставини, які б перешкоджали або істотно утрудняли пред`явлення його до виконання у визначені законом строки.

Заявник вказує на початок процедури ліквідації первісного стягувача з 04.06.2015 року як на причину того, що первісний стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого листа по даній справі до виконання.

Проте заявлені обставини не є такими, які об`єктивно та безумовно перешкоджали первісному стягувачу реалізувати своє право на звернення судового рішення до виконання, з врахуванням того, що процедура ліквідації первісного стягувача розпочалась лише 04.06.2015 року і до вказаного терміну пройшла більша половина вказаного вище строку пред`явлення виконавчих листів по даній справі до виконання.

Крім того така процедура ліквідації первісного стягувача тривала довго (з червня 2015 року по вересень 2020 року) та на початку вказаного періоду в межах строків пред`явлення виконавчих листів по даній справі до виконання відповідно до положень ст.ст. 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, яка діяла на час початку процедури ліквідації банку) припинялись повноваження лише органів управління та органів контролю банку, які набувала уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, натомість структурні підрозділи продовжують свою діяльність.

Те, що початок відповідних процедур не перешкоджав первісному стягувачу реалізувати своє право на звернення судового рішення до виконання підтверджується і тим, що в інших аналогічних справах початок даних процедур не перешкоджав представнику банку отримувати в суді відповідні виконавчі документи та звертати їх до примусового виконання.

За такого, сам по собі факт початку тривалих в часі ліквідаційних процедур не є тією обставиною, яка об`єктивно унеможливлювала чи істотно перешкоджала звернення виконавчих документів по даній справі до виконання, з врахуванням того, що з часу закінчення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання минуло більше шести років.

Отже первісний стягувач, незважаючи на процедуру ліквідації міг отримати відповідні виконавчі листи та звернути їх до примусового виконання, міг також і ініціювати питання про поновлення строків на пред`явлення виконавчих листів по даній справі до виконання, але майже п`ять років до відступлення прав вимоги за відповідним кредитним договором не порушував питання про поновлення таких строків. А придбання прав вимоги новим кредитором задовго після закінчення строків пред`явлення виконавчих листів по даній справі до виконання не може бути підставою для поновлення такого тривалого пропуску строку, оскільки відповідно до ч.2 ст. 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Отже і шкідливі наслідки бездіяльності особи, яку замінив правонаступник, які така особа повинна нести, обов`язково настають і для правонаступника такої особи.

При цьому первісний стягувач фактично на власний ризик бездіяв щодо ініціювання примусового виконання судового рішення протягом встановлених законом строків, а право вимоги заявником щодо боржників було набуте ним у первісного стягувача лише 30.04.2020 року, тобто значно пізніше після закінчення строків на пред`явлення виконавчих листів по даній справі до примусового виконання, та в розумінні ч.2 ст. 55 ЦПК України відповідні шкідливі для стягувача наслідки пропуску без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання несе його правонаступник в спірних матеріальних правовідносинах заявник по даній справі.

Також гарантоване особі право на доступ до суду та право на виконання судового рішення, на яке посилається заявник на обґрунтування причин поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, без обґрунтування наявності вказаних вище фактичних обставин не може свідчити про поважність пропуску такого строку та не може бути підставою для його поновлення, оскільки право доступу особи до суду було реалізоване прийняттям відповідного позову та ухваленням на підставі нього рішення суду по суті спору, а в подальшому сам стягувач на свій розсуд розпоряджався правом на примусове виконання такого рішення, та невжиття ним протягом визначених законом строків необхідних для реалізації права на примусове виконання судового рішення дій, за відсутності при цьому відповідних протиправних дій чи бездіяльності з боку органів держави, не свідчить про порушення державою права особи на доступ до суду та на виконання судового рішення.

За такого, суд не вбачає, що заявлені новим стягувачем підстави такого тривалого пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважними, у зв`язку з чим в поновленні такого строку належить відмовити, і, як наслідок цього, належить відмовити у видачі дубліката даного виконавчого листа, що підтверджується також висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року по справі №2-836/11, відповідно до якого якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55, 433, п. 17.4 Р. ХІІІ Перехідні положення, суд

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 1402/784/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №09/10/2007/840 К 2130 від 09.20.2007 року та про видачу дубліката виконавчого листа відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: