Провадження номер № 2/0186/194/22
Справа № 186/247/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2022 року м.Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі

головуючого - судді Янжули С.А.

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користування власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2022 року позивач звернулася до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідачів про усунення перешкод у праві користування власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2022 року. В даній квартирі зареєстровані колишній власник житла та його дружина - відповідачі по справі, але ніякого права власності на квартиру вони не мають, у вказаній квартирі не проживають, в ній відсутні їх речі.

Реєстрація відповідачів в квартирі позивача створює їй перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні власністю, оскільки вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, існують складнощі в оформленні субсидії, тощо.

Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом позбавлення відповідачів права користування вказаним житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просить повернути їй з державного бюджету 50% судового збору, а решту судового збору залишити за нею, оскільки відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, у встановлені судом строки відзив на позовну заяву не надали, однак подали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення, знятися з реєстраційного обліку не змогли через те, що державний орган, що займається реєстраційним обліком зупинив вказаний обсяг роботи на підставі постанови КМУ №165 від 28 лютого 2022 року, тобто через військовий стану країні не мають змоги знятися з реєстрації.

Враховуючи вимоги ст.210 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.247 ЦПК України.

Суд, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/1 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Синельниківського районного нотаріального округу за реєстровим номером 185, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно №300325810 від 18 лютого 2022 року.

В даному житловому приміщенні зареєстрований колишній власник житла - ОСОБА_2 , 1968 року народження, та його дружина - ОСОБА_3 , 1971 року народження, що підтверджується довідкою №1343 від 14 березня 2022 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні.

Як встановлено в ході розгляду справи, домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідачів в квартирі позивача не досягалось, співвласниками житла вони не являються, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачами житла не встановлено, відтак, їх слід визнати такими, що втратили право на користування житлом позивача.

Право власності на житловий будинок, квартиру, визначені статтями 317,388 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Норми статей 15, 16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Внаслідок створених відповідачами перешкод та їх неправомірних дій позивач позбавлена охоронюваного законом права користування власністю.

Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Крім того, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року (справа № 6-57цс11).

За вищезазначених обставин, суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідачі визнали позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, намагалися самостійно знятися з реєстраційного обліку, однак це не виявилося за можливе на даний час не з їх вини, позивач просить стягнути з державного бюджету на її користь 50% судового збору, сплаченого нею при пред`явленні позову до суду, а решту залишити за нею, суд вважає за можливе повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого нею при предявленні позову до суду в розмірі 992,40 гривень, а решту судового збору залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.316,317,321,386,391 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві користування власністю, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням - задовільнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, в розмірі 992 (дев`ятиста дев`яноста двох) гривень 40 копійок, а решту судового збору залишити за позивачем - ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.