Справа № 466/9900/19 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/3939/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Макар Марії Володимирівни на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Домажирської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2019 представник позивача Кусяк Х.З. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Львівської міської ради, Домажирської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Просила суд визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 28,7кв.м., квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 25,8кв.м, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та господарські будівлі до нього, земельну ділянку площею 0,0796га, що знаходиться на території Домажирівської сільської Ради народних депутатів.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право на прийняття спадщини після смерті матері не зміг реалізувати, оскільки постійно проживає на території Російської Федерації. Зазначає, що створив всі умови для забезпечення належних умов проживання для матері за життя, та піклувався майном після її смерті.

Вказувала на те, що 23.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. з заявою про прийняття спадщини, однак йому відмовлено, оскільки він порушив встановлений законом строк на прийняття спадщини. За вказаних обставин змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2021 року у задоволенні позову про визнання в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та господарські будівлі до нього, земельну ділянку площею 0,0796га, що знаходиться на території Домажирівської сільської Ради народних депутатів - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Макар Марія Володимирівна.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування, після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте своє право на прийняття спадщини після смерті матері не міг реалізувати. ОСОБА_1 , постійно проживає у Російській Федерації, оскільки є громадянином Росії і він не мав можливості приїхати до України та вчасно звернутись в органи нотаріату для прийняття спадщини, а також зважаючи на те, що у матері не було правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Також вважає, що судом не враховано те, що позивач ОСОБА_3 не в змозі реалізувати своє право на прийняття спадщини, оскільки, за життя його матері, така не оформила належним чином документи на майно, яке належить до спадкової маси, окрім квартири АДРЕСА_1 . Таким чином вважають, що посилання суду на неправильний спосіб захисту порушених прав позивачем не відповідає дійсності. Відмова в задоволенні вказаного позову з посиланням на те, що позивачем вибрано не належний спосіб захисту в майбутньому призведе до породження декількох судових проваджень. Враховуючи наведене просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Сторони в судове засідання 21.02.2022 року не з`явились.

21 лютого 2022 року від представника ОСОБА_1 адвоката Макар Марії Володимирівни надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке вмотивовано перебуванням на лікарняному.

Розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Макар Марії Володимирівни, судова колегія дійшла до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 21 лютого 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відмова нотаріуса у виданні свідоцтва про право на спадщину обумовлена пропущенням строку для прийняття спадщини та відсутності документального підтвердження фактичного прийняття спадщини, що не є безумовною підставою для визнання права на спадкове майно. Доказів прийняття спадщини, що за життя належала ОСОБА_2 та відомостей про наявність спору між спадкоємцями щодо спадкового майна суду не надано.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно:

-квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 28,7кв.м., яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.05.2006 року, копія якого міститься в матеріалах справи;

-квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 25,8кв.м., яка належала ОСОБА_2 на підставі реєстраційного посвідчення від 06.11.1998року, копія якого міститься в матеріалах справи;

-житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та господарські будівлі до нього, який належав ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 18.06.2002 року, копія якого міститься в матеріалах справи;

-земельна ділянка площею 0,0796га, що знаходиться на території Домажирівської сільської Ради народних депутатів, яка належала ОСОБА_2 на підставі договору дарування земельної ділянки від 18.06.2002 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є ОСОБА_1 , який є сином померлої, що стверджується свідоцтвом про народження /арк.спр.10/ та довідкою про укладення шлюбу (що підтверджує зміну прізвища), копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивач є громадянином Російської Федерації та постійно проживає за межами України.

23 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. з заявою про прийняття спадщини.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. від 23.08.2019 за №307/01-16 ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви, оскільки останній пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що він єдиним спадкоємцем першої черги спадкування після смерті матері, створив всі умови для забезпечення належних умов проживання для матері за життя, та піклувався майном після її смерті та не міг реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті матері, оскільки постійно проживає на території Російської Федерації.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтями 1269, 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини.

Статтями 34, 66 Закону України "Про нотаріат" визначено, що видача свідоцтв про право на спадщину відноситься до повноважень нотаріусів; у встановлений законом строк для оформлення спадкової маси, до складу якої входить нерухоме майно, спадкоємці зобов`язані звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та з пакетом документів, які підтверджують такі факти: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, надавши свідоцтво про смерть спадкодавця, документи, що підтверджують родинні зв`язки з померлим, та правовстановлюючі документи на спадкове майно, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року за №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст.1270, ст.1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. з заявою про прийняття спадщини.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. від 23.08.2019 за №307/01-16 ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви, оскільки останній пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини.

За наявності чітко визначеного державою правового механізму реалізації права особи (в даному випадку щодо спадкування та нотаріального оформлення спадщини), суд не може змінювати такий механізм.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт прийняття спадщини на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, оскільки він не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та врахувавши, що позивач пропустив, встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а додатковий строк для прийняття спадщини позивачу судом не визначався, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що право ОСОБА_1 на спадкування ним після смерті матері квартир, житлового будинку, земельної ділянки ніким не оспорюється та ніким не було порушене. Позивач не позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в порядку, визначеному статтями 41-48, 66-69 Закону України "Про нотаріат".

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Макар Марії Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21.02.2022 року

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.