Єдиний унікальний номер 341/194/22
Номер провадження 2/341/195/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 березня 2022 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Окрім нього в цьому будинку реєстрована відповідачка, але у ньому не проживає більше двох років. Відповідачка ніякої участі в утриманні житла не бере, не сплачує комунальні послуги. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачці право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання 10 березня 2022 року сторони не з`явились.

Представниця позивача ОСОБА_3 10 березня 2022 року через канцелярію суду подала заяву, в якій просить позовні вимоги задоволити, справу розглядати без її участі та участі позивача, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 28).

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 23 лютого 2022 року (а. с. 27).

Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки, є день вручення судової повістки під розписку.

Таким чином, відповідачка вважається належним чином повідомленою, а документи їй врученими.

Проте своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачка не скористалась, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилала.

Положеннями частини першої статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( пункт 1 частини третьої статті 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки такі повідомлені належним чином про судове засідання, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Ухвалою суду від 10 березня 2022 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Позивач є власником житлового будинку, який розташований за адресою по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а. с. 11).

Відповідно до рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2021 року шлюб між сторонами розірваний (а. с. 12).

Судовим рішенням установлено, що сторони разом не проживають близько двох років.

Згідно з актами обстеження спірного житлового будинку від 15 вересня 2020 року та 02 лютого 2022 року встановлено, що в будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , 1977 року народження - голова будинковолодіння, ОСОБА_2 , 1983 року народження - колишня дружина, ОСОБА_4 , 2004 року народження - дочка та ОСОБА_5 , 1983 року народження - син. Зі слів сусідів ОСОБА_6 у спірному будинку не проживає більше трьох років. Їздить на роботу за межі України, проживає з іншим чоловіком, а коли приїжджає, то проживає у своєї матері по АДРЕСА_2 (а. с. 14, 15).

Відповідно до довідки від 03 лютого 2022 року № 37 про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої старостою Бовшівського старостинського округу Бурштинської міської ради О. М. Ріжко, підтверджується, що за адресою по АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1977 року народження - голова будинковолодіння, ОСОБА_2 , 1983 року народження - колишня дружина, ОСОБА_4 , 2004 року народження - дочка та ОСОБА_5 , 1983 року народження - син (а. с. 17).

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України та статтею першою Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Поняття права власності визначено статтею 316 ЦК України, згідно з якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною другою статті 346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Так, статтею 72 ЖК України передбачено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки відповідачка відсутня у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованою у цьому житловому приміщенні, перешкоджає позивачу належним чином використовувати свої права власника на це житло, то ОСОБА_6 втратила право користування житловим приміщенням. Та обставина, що крім позивача зареєстрована відповідачка, обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження його майном.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки суд достовірно встановив, що відповідачка за адресою по АДРЕСА_1 , не проживає більше одного року, не сплачує коштів за житлово-комунальні послуги, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов`язані спільним побутом, тобто підстав для продовження терміну зберігання за відповідачкою права користування спірним житлом немає. Реєстрація відповідачки у цьому житловому будинку створює перешкоди позивачу у користуванні належним йому майном, збільшуючи витрати на утримання житла.

Таким чином, наявні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Керуючись статтями 16, 316, 317, 319, 321, 346, 386, 391 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 273-279,280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його скасування.

Повний текст рішення складено 10 березня 2022 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ