Номер провадження: 22-ц/813/3849/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В.О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2022 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Щеглової Євгенії Віталіївни - головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій незаконними, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, скасування постанови про прийняття виконавчого провадження, скасування постанов про арешт коштів боржника, на рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Макаренко Г.М. 13 липня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом про визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є.В. незаконними та скасування арешту майна, накладеного відповідно до постанови від 30.05.2019 року про арешт коштів боржника по виконанню виконавчого провадження № 48185088 по виконанню виконавчого листа №2-685/10 від 26.02.2010 року, двох постанов від 06.03.2019 року про арешт майна боржника по виконанню виконавчого провадження №48185088 по виконанню виконавчого листа №2-685/10 від 26.02.2010 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.12.2019 року було відмовлено у прийнятті позовної заяви із роз`ясненням права позивача на звернення до суду із скаргою на дії, бездіяльність або рішення державного виконавця.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.05.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, ухвалу про відмову у прийнятті позовної заяви скасовано, а справа направлена до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, так як саме позивач обирає спосіб захисту своїх прав, а суд повинен розглянути позов у межах заявлених вимог.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.07.2020 року справа направлена за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси, оскільки адреса нерухомого майна, зняття арешту з якого є предметом спору, територіально віднесена до Київського району м. Одеси.

11.11.2020 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_1 просив суд визнати дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є.В. незаконними; скасувати постанову від 14.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження №48185088 по виконанню виконавчого листа №2-685/10 від 26.02.2010 року; скасувати постанову від 05.03.2019 року про прийняття виконавчого провадження №48185088; скасувати постанову від 30.05.2019 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження №48185088, дві постанови 06.03.2019 року про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №48185088; скасувати арешт майна, накладений відповідно до постанови від 30.05.2019 року про арешт коштів боржника по виконанню виконавчого провадження №48185088, дві постанови від 06.03.2019 року про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №48185088.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2015 року по рішенню суду, яке набрало законної сили 06.04.2010 року, винесена з явним порушенням строку на звернення виконавчого документа до виконання; постанова про прийняття виконавчого провадження 05.03.2019 року винесена також без врахування явного порушення порядку відкриття виконавчого провадження; всі подальші постанови про арешт майна та коштів боржника є незаконними, так як при їх винесенні не було враховано наявність іпотечного майна. на яке повинно було бути звернуто стягнення у першу чергу; у самих постановах не було визначено неможливість звернення стягнення (та накладення арешту) на пенсійні гроші боржника, а крім того, при їх винесенні не було належним чином дотримано порядок проведення виконавчих дій, у матеріалах виконавчого провадження відсутній звіт виконання, із зазначенням поточних сум заборгованості, та накладення арешту було здійснено без з`ясування факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони про розгляд справи на 22 березня 2022 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2009 року ВАТ «Морський транспортний банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що 18 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не поновлювальної лінії у сумі 53 143,45 доларів США строком до 17 квітня 2028 року зі сплатою 11,9 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 18 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання умов основного зобов`язання. ОСОБА_2 свої зобов`язання з повернення кредиту не виконувала.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року позов ВАТ «Морський транспортний банк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ «Морський транспортний банк» суму боргу за договором кредиту в загальному розмірі 499 097,98 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року залишено без змін.

Згідно постанови Верховного Суду від 02.12.2020 року постанова Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у частині задоволених позовних вимог ВАТ «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів, пені, штрафів за недодержання графіка погашення основної заборгованості, та в частині задоволених позовних вимог ВАТ «Морський транспортний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені, штрафів, - скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року та постанова Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у частині задоволених позовних вимог ВАТ «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 386 483,47 грн. залишені без змін.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управлінню забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження АСВП № 48185088 з виконання виконавчого листа № 2-685/10, виданого 06.05.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 499 763,83 грн.

Постановою від 14.07.2015 року, винесеною державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ордатієм Я.І по виконавчому листу № 2-685/10, було відкрито виконавче провадження № 48185088.

Вищевказане виконавче провадження передане 05.03.2019 року до відділу з другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального, управління юстиції в Одеській області на підставі постанови начальника управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про передачу виконавчого провадження.

Постанова про прийняття виконавчого провадження винесена 05.03.2019 року, копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

06.03.2019 року державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника.

Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно, за боржником зареєстровані 1/6 частина квартири АДРЕСА_1 , та 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , на які 06.03.2019 року відповідною постановою державного виконавця також накладено арешт.

Іншого майна, належного боржнику, державним виконавцем не виявлено.

Крім того, 30.05.2019 року державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках боржника в АТ КБ «Приватбанк», АБ «Укргазбанк», АТ «ОТП Банк», АТ «УкрСиббанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «Укрсоцбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «Прокредит Банк», АТ «Ощадбанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «Банк Кредит Дніпро», АТ «Сбербанк», АТ «Укрексімбанк», АБ «Південний», ПАТ «Банк Восток», ПАТ «МТБ», та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках.

05.07.2019 року відповідною постановою державного виконавця зупинено виконавче провадження на підставі частини 1 статті 38 Закону України «Про виконавче провадження», на час розгляду справи виконавчі дії не проводились.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2019 року по справі № 520/14487/19 було відмовлено у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «МТБ Банк», Управління державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту з майна, накладеного постановою від 06.03.2019 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження АСВП №48185088 з виконання виконавчого листа №2-685/10, виданого 06.05.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 499 763,83 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року по справі №520/5012/20, було, зокрема, відмовлено у задоволені позову про визнання незаконним та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на пенсію боржника у виконавчому провадженні № 48185088 по виконанню виконавчого листа №2-685/10 від 26.02.2010 року, а також про скасування арешту рухомого та нерухомого майна.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Згідно вимог ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а тому постановою Одеського апеляційного суду від 07.05.2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена та справа направлена до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження. Враховуючи право на доступ до правосуддя, як складову права на справедливий суд, суд зобов`язаний розглядати по суті позов у межах заявлених вимог, не зважаючи неправильність обраного позивачем способу захисту прав, і лише у випадку наполягання на заявлених вимогах відмовляти у позові по суті.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що в рамках позовного провадження не можуть бути розглянути позовні вимоги про визнання незаконності дій та рішень органів (посадових осіб) виконавчої служби, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити саме з цих підстав.

Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи. Разом з тим, позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого можливо було б дійти висновку про незаконність дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Є.В., і саме з підстав недоведеності позовних вимог має бути відмовлено у позові ОСОБА_1 .

Що стосується вимог про скасування постанов про арешт майна та грошей, як можливість захисту порушеного права для зняття арешту, що може бути предметом розгляду у порядку цивільного провадження, то такі вимоги ОСОБА_1 вже були предметом розгляду у цивільній справі №520/14487/19, рішення по якій враховано судом першої інстанції у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують.

Інші докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився з характером спірних правовідносин, у зв`язку із чим рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року підлягає зміні, із викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст. 350-6, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року - змінити, викласти його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 08 квітня 2022 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе