РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

04 квітня 2022 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Доскоч І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Відділ з питань опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Рукавця О.В. звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Відділ з питань опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що з відповідачем по справі позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2015, від якого народилася одна дитина, а саме донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.08.2020 шлюб між сторонами було розірвано, донька постійно проживає з позивачем. У позові вказано, що відповідач взагалі не цікавиться дитиною, її духовним та фізичним розвитком, вихованням, станом здоров`я, навіть не навідує доньку, є неодноразово судимим, при рідких зустрічах влаштовує бійки, скандали з позивачем на очах дочки. Усі питання щодо дитини вирішуються позивачем та її батьками без участі та підтримки відповідача, а відтак, оскільки батько повністю втратив будь-який контакт з дитиною, остання проживає разом з ОСОБА_1 та знаходиться на її повному утриманні слід позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки ОСОБА_3 .

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 16.04.2021 було прийнято до провадження вказану цивільну справу.

Ухвалою суду від 14.05.2021 матеріали цивільної справи було направлено до Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради для дачі письмого висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 08.12.2021 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 31.01.2022, яке вподальшому було відкладено на 02.03.2022 та 04.04.2022.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Рукавець О.В. в судове засідання не з`явились, однак представником позивача було подано до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позов підтримують у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомив.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Відділ з питань опіки та піклування до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247, статті 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх повній сукупності, встановив наступні обставини.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.03.2016, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 13).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.08.2020 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 12).

Згідно копії довідки, виданої ГТОВ "МРІЯ" за № 3513 від 20.12.2019, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 14).

Відповідно до копії довідки, виданої Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради за № 489 від 12.02.2020, ОСОБА_1 станом на 12.02.2020 не отримує жодних допомог (а.с. 15).

ОСОБА_1 працює в ТНВК "ШЕЛ № 9 ім. Іванни Блажкевич" Тернопільської міської ради Тернопільської області прибиральником службових приміщень, її доходи за вересень -листопад 2020 року становлять 15277 грн 31 коп, про що свідчать довідки про доходи за №14 від 30.10.2020 та №18 від 15.12.2020, видані ТНВК "ШЕЛ №9 ім. Іванни Блажкевич" Тернопільської міської ради Тернопільської області (а.с.16, 17).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує Тернопільський дошкільний заклад №24, батько дитини ОСОБА_2 дитину не відвідує, не бере участі у її вихаванні, не цікавиться освітньо-виховним процесом дитини, не забирає з дошкільного закладу додому, не відвідує батьківських зборів та не спілкується з вихователями групи, про що свідчать копії довідок від 04.01.2021 за № 01, та б/н, виданих Тернопільським дошкільним навчальним закладом № 24 Тернопільської міської ради (а.с.27)

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.11.2019, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та призначено йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі (а.с.9-12).

Згідно висновку органу опіки та піклування, який затвердженно рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №767 від 25.08.2021, органом опіки і піклування встановлено, що у подружжя ОСОБА_2 від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Шлюб між подружжям розірвано у 2020 році. Мати дитини, ОСОБА_1 , на засідання комісії не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена. Відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 батько дитини не бере участі у житті доньки, не піклується про дитину, не цікавиться успіхами, станом здоров`я. Батько дитини, ОСОБА_2 , на засідання комісії не з`явився, хоча був належним чином повідомлений. Відповідно до інформації Тернопільського дошкільного навчального закладу від 09.01.2021, батько у дошкільний заклад ніколи не приходив, не цікавився освітньо-виховним процесом доньки, не відвідував батьківські збори. Оплату за перебування у дошкільному навчальному закладі здійснює матір. ОСОБА_1 більше не надано жодних вагомих доказів щодо неучасті батька у вихованні та утриманні малолітньої доньки ОСОБА_3 . Враховуючи викладене, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 60-61).

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною першою статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК.

Згідно з абзацом 2 пунктом 18 вищезгаданої Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

В постанові Верховного Суду від 13.03.2019 по справі № 631/2406/15-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.

Слід також врахувати, що відповідно до статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно положень статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки і піклування, захищаючи інтереси дитини, дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, судом дійсно встановлена винна поведінка відповідача, як батька, що виявилась у неналежному виконанні батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дочки, тому, що він явно недостатньо приділяв уваги участі у її вихованні, духовному та моральному розвитку, як це передбачено статтею 150 СК України.

Разом з тим, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини і допускається лише коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, обов`язково виходить із інтересів дітей.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

В порушення зазначених вимог позивачкою не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Також позивачкою не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Приймаючи рішення у справі суд враховує висновок Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, яким визнано за недоцільно позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дочки ОСОБА_3 .

Таким чином, судом не встановлена наявність кожного окремо і усіх у сукупності факторів, зазначених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 150,151, 152, 164, 165, 166 СК України, статтями 10, 12, 13, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Відділ з питань опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 .

Покласти на Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради Відділ з питань опіки та піклування, місцезнаходження: бульвар Шевченка, 1, місто Тернопіль, ;

Повний текст рішення суду складено 07 квітня 2022 року.

Суддя А.В.Мельник