ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/170/21 Номер провадження 22-ц/814/51/22Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Чумак О.В.

суддів - Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2021 року, ухвалене суддею Куцин В.М., повний текст рішення складено 18.05.2021 р., у справі за позовом АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в обґрунтування якого вказувало, що між банком та ОСОБА_1 01.07.2015 р. укладено кредитний договір без номеру, за умовами якого ОСОБА_1 отримав банківські послуги у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач станом на 02.12.2020 р. має заборгованість за кредитним договорому сумі 45307,09 грн., яка складається з: 33574,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 33574,65 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованим відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 11732,44 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 33574,65 грн. з яких: 33574,65 грн. - заборгованість за кредитом, а також судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору без номера від 01.07.2015 р. в розмірі 33574 (тридцять три тисячі п`ятсот сімдесят чотири) гривні 65 копійок, станом на 02.12.2020 року.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок судових витрат.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення. Роз`яснено порядок оскарження заочного рішення.

На заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, прохає скасувати вищевказане рішення, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову банку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на час розгляду цивільної справи він не проживав за зареєстрованим місцем проживання, тимчасово мешкав за іншою адресою, тому не отримував від суду першої інстанції жодних повідомлень про виклик до суду, копію позовної заяви з додатками, не розписувався про їх одержання, не отримував смс-повідомлень від суду, тому був позбавлений можливості приймати участь у розгляді справи, подати відзив, заперечення, докази, надати пояснення, скористатися правовою допомогою.

Також посилається на те, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки кредитний договір укладено 01.07.2015 р., а з жовтня 2016 року він припинив сплачувати кредитні кошти. Тоді як до суду позивач звернувся 27.01.2021 р., з пропуском строку позовної давності. Вимог про поновлення цього строку позивач не заявляв, не навів причини поважності його пропуску.

Зазначає, що сплачена ним сума кредитних коштів на користь банку перекриває розмір заборгованості. Між тим, банк в односторонньому порядку підвищив кредитний ліміт, зобов`язавши тим самим сплачувати кредитні кошти у підвищеному розмірі, що є незаконним.

Вважає, що розмір заборгованості явно завищений. За його підрахунком сума боргу становить близько 6000,00 грн.

Крім цього, в апеляційній скарзі відповідач просив розглянути справу у його відсутність.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а заочне рішення суду без змін, яке відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до положень ч. 1 ст. 369 цього Кодексу - без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки є малозначною, а також з урахуванням того, що відповідач в апеляційній скарзі заявив клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.07.2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на підставі якої отримав кредитну картку, на яку зараховано кредитний ліміт.

Згідно змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ОСОБА_1 згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 36).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 37-88).

Положеннями Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в тому числі, п.п. 1.1.2.1.7., 2.1.1.5.5., 2.1.1.12.2.-2.1.1.12.4., 2.1.1.12.6.-2.1.1.12.6.4., 2.1.1.12.6.4., встановлено обов`язок Клієнта здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором, пеню, штрафи у розмірах та строки, встановлені вказаними Умовами.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту АТ КБ «ПриватБанк» керувався підпунктами 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких ОСОБА_1 при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Пунктом 2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг передбачено зобов`язання ОСОБА_1 як власника карткового рахунку слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, яким є короткостроковий відповідно до п.1.1.1.63 договору кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на її рахунку в розмірі ліміту кредитування, а також договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу ОСОБА_1 повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань передбачених цим договором більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. договору передбачено, що договір укладається терміном на 5 років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін письмово не відмовиться від даного договору він продовжується на такий же термін.

Пунктом 1.1.7.43 договору сторони визнали що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/вкладу клієнта, відкритого в рамках договору або договору, що підпадає договору, також при закінченні використання послуг банка передбачених договором. За наявності у клієнта до моменту закриття останнього рахунку клієнта непогашеної заборгованості перед банком по договору, в тому числі овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед банком дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 02.12.2020 р. заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 45307,09 грн., яка складається: 33574,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т. ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 33574,65 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованим відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 11732,44 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія (а.с. 7-33).

Позивачем пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 01.07.2015 р., яка складається з 33574,65 грн. заборгованості за кредитом. Крім цього, просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 2270,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, що був укладений між сторонами, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 33574,65 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як зазначено в ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором б/н від 01.07.2015 р., та не повернув позивачу в добровільному порядку фактично отримані та використані кредитні кошти, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором без номера від 01.07.2015 р. станом на 02.12.2020 р. у сумі 33574,65 грн.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач пропустив строк позовної давності до вимог про стягнення з нього заборгованості, не заслуговують на увагу колегії суддів, та не спростовують правильних висновків місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного що місячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема,прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Крім цього, слід зазначити, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

За змістом положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності.

Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як убачається з наданої позивачем довідки (а.с. 35), ОСОБА_1 за укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитним договором б/н від 01.07.2015 р. надано наступні картки:

НОМЕР_1 , дата відкриття 01.07.2015 р., термін дії 07/17;

НОМЕР_2 , дата відкриття 15.06.2016 р., термін дії 10/18;

НОМЕР_3 , дата відкриття 05.01.2016 р., термін дії 03/19;

НОМЕР_4 , дата відкриття 24.01.2018 р., термін дії 12/21.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 01.07.2015 р. станом на 02.12.2020 р. Як вказувалося вище, термін дії картки встановлено - 12.2021 р. З цим позовом до відповідача банк звернувся до суду 27.01.2021 р.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що з жовтня 2016 року він припинив сплачувати заборгованість за кредитним договором б/н від 01.07.2015 р. та з цього часу у нього виникла заборгованість, а позивач пропустив строк позовної давності до вимог про стягнення з нього заборгованості за вказаним кредитним договором.

Між тим, як убачається з виписки про рух коштів за наданими відповідачу картками, ОСОБА_1 у період з 01.07.2015 р. до 26.04.2019 р. регулярно користувався кредитними коштами: здійснював зняття готівки в банкоматах, поповнення мобільного телефону, перерахування кредитних коштів іншим особам, розраховувався за послуги та товари в торговельних мережах, а також здійснював частково погашення кредиту у терміналах самообслуговування, через інтернет-банкінг "Приват-24", шляхом переказу грошових коштів на кредитну картку від інших осіб, та знову користувався кредитними коштами (а.с. 17-33).

Так, за інформацією, викладеною у виписці про рух коштів за наданими відповідачу картками, 15.08.2018 р. ОСОБА_1 здійснив поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування на суму 13500,00 грн., 06.09.2018 р. - на суму 14999,00 грн. та 5000,00 грн., в подальшому знову користувався кредитними коштами.

20.09.2018 р. знову здійснено частково погашення кредиту у сумі 3800,00 грн. (відправник ОСОБА_2 ); 06.10.2018 р. - на суму 2000,00 грн. в терміналі самообслуговування; 16.10.2018 р. зараховано 1400,00 грн. з вкладу «Скарбничка»; 18.10.2018 р. зафіксовано надходження на рахунок відповідача 600,00 грн. від відправника ОСОБА_2 , 26.10.2018 р. зараховано 50,00 грн. з вкладу «Скарбничка»; 07.11.2018 р. здійснено поповнення кредитної картки відповідача готівкою в терміналі самообслуговування на суму 1700,00 грн.; 11.11.2018 р. здійснено переказ з карти ПриватБанку через додаток Приват24, відправник ОСОБА_3 ; 28.11.2018 р. від ОСОБА_2 на картковий рахунок відповідача надійшло 1500,00 грн., 16.12.2018 р. та 27.12.2018 р. здійснено поповнення в терміналі самообслуговування на загальну суму 25,00 грн.; 11.01.2019 р. - на суму 198,00 грн. та 2800,00 грн.; 23.01.2019 р. - зарахування суми вкладу з «Скарбнички» 135,00 грн.; 06.02.2019, 19.02.2019 р. 13.02.2019 р., 21.02.2019 р. 08.03.2019 р. , 18.03.2019 р., 18.04.2019 р., 24.04.2019 р., 26.04.2019 р. здійснено поповнення карткового рахунку відповідача в терміналі самообслуговування на суму 8,00 грн., 18,00 грн., 8,00 грн., 4,00 грн., 8,00 грн., , 8,00 грн., 7,00 грн., 8,00 грн., 8,00 грн. відповідно.

Зазначене свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед АТ КБ «ПриватБанк» та переривання строку позовної давності.

Отже, матеріалами справи достовірно підтверджено та не спростовано відповідачем факт укладення між сторонами кредитного договору б/н від 01.07.2015 р., отримання кредитних карток, строк дії останньої встановлено до 12.2021 р., а також кредитних коштів від АТ КБ «ПриватБанк», якими відповідач регулярно користувався у період з 01.07.2015 р. до 26.04.2019 р., та в повному обсязі позивачу не повернув; наявність заборгованості за вказаним кредитним договором, яка станом на 02.12.2020 р. становить 33574,65 грн. та складається з 33574,65 грн. заборгованості за кредитом.

Оскільки з позовом до суду до відповідача АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 27.01.2021 р., строк позовної давності перервався, тому банк має право вимоги до відповідача в судовому порядку в заявленому у позові обсязі.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 01.07.2015 р. станом на 02.12.2020 р. у сумі 33574,65 грн.

Доводи відповідача стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, щодо заочного розгляду справи, також безпідставні, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судом першої інстанції правильно встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 96).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Крім того, відповідач повідомлений про день та час судового розгляду справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, офіційного веб-порталу судової влади (а.с. 110, 112, 117, 119).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість провести розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Отже, заочне рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається колегією суддів без задоволення, а заочне рішення місцевого суду він 18.05.2021 р. без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ч. 1 ст. 369, ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2022 року.

Головуючий суддя : О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун