Справа № 303/4105/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/4105/20 за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Машіка Олена Миколаївна, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш Вікторія Ласлівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 вересня 2021 року, повний текст якого складено 24 вересня 2021 року, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю., -

встановив:

29.07.2020 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Волосенко В.І., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача зазначила приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. і просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 № 285 від 20.02.2020, укладений між нею та ОСОБА_2 (а.с. 1-2 т. 1).

Заявою від 14.09.2020, що надійшла до суду першої інстанції 17.09.2020, позивачка ОСОБА_1 просила залучити до участі в справі ОСОБА_3 в якості співвідповідача, а приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Машіку О.М. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача посилаючись на факт видачі 18.02.2020 довіреності на ім`я ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на право розпорядження квартирою (а.с. 33).

Датованою 30.10.2020 заявою, яка надійшла до суду першої інстанції 29.10.2020, позивачка ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги і просила: «Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш Вікторією Ласлівною 20 лютого 2020 року в реєстрі № 285.» (а.с. 77 т. 1).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 18.11.2020 заяву позивачки про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду, залучено до участі в справі ОСОБА_3 в якості співвідповідача, приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу Машіку Олену Миколаївну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача (а.с. 82-84 т. 1).

Змінений позов остаточно мотивувався таким.

Позивачка з 1968 року постійно проживає в квартирі АДРЕСА_1 та з 2001 року була її власником. У березні 2020 року вона дізналася, що з 20.02.2020 квартира належить вже не їй, а ОСОБА_2 , яка є онукою ОСОБА_3 . Із ОСОБА_3 позивачка підтримувала стосунки як із сусідкою. У другій половині 2019 року у зв`язку з погіршенням її здоров`я в квартирі кілька разів ночувала ОСОБА_2 , яка, на думку позивачки, скористалася цим щоб заволодіти документами, необхідними для укладення договору купівлі-продажу квартири. У подальшому вона підробила такий договір.

Договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. 20.02.2020 за реєстровим № 285, підлягає визнанню недійсним з огляду на наступне.

Позивачка тривалий час проживає в указаній квартирі, є її власником, іншого житла не має, самостійно сплачує комунальні платежі, не мала наміру продавати квартиру та не продавала її, у нотаріуса в момент посвідчення договору купівлі-продажу не була, такий договір не підписувала, грошей за продаж квартири не отримувала.

Під час укладення оспореного договору не були дотримані вимоги ст.ст. 201, 203 ЦК України щодо вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну чи припинення цивільних прав і обов`язків, та щодо вільності волевиявлення учасника правочину.

Як з`ясувалося вже після подання позовної заяви в первісній редакції, договір купівлі-продажу квартири був укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 18.02.2020 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М. Відтак насправді договір укладався не між позивачкою і ОСОБА_2 , а між родичами: бабусею ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_2 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14.09.2021 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, з того, що позивачка не довела факту порушення її волевиявлення щодо укладення оспореного договору.

Позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Волосенко В.І., оскаржила рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наводить у скарзі такі доводи.

Оспорений правочин порушує публічний порядок (ст. 228 ч. 1 ЦК України), оскільки був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, пошкодження майна фізичної особи, незаконне заволодіння ним, а тому є нікчемним.

Суд не з`ясував, чи діяв повірений у межах наданих йому довіреністю повноважень і чи схвалив довіритель вчинений повіреним в його інтересах правочин.

Було залишено поза увагою, що позивачка не мала наміру продавати квартиру стороннім особам, 03.08.2020 скасувала довіреність, яка була видана 18.02.2020 і належно довела злочинні дії відповідачів, які ще до видачі довіреності отримали документи, необхідні для оформлення продажу квартири.

Все це свідчить про порушення публічного порядку та не відповідає волевиявленню позивачки на видачу довіреності на відчуження квартири. Адже позивачка як власник майна особисто не вчиняла жодних дій із його відчуження, договору не підписувала, а ОСОБА_3 підписала договір як продавець.

Водночас позивачка не наділяла ОСОБА_2 правом купівлі її квартири, що є порушенням вимог ст.ст. 1000, 1004, 1006 ЦК України та, своєю чергою, тягне порушення публічного порядку.

Вартість квартири, що була встановлена в рамках кримінального провадження, склала 339616,00 грн, що втричі більше за оцінку квартири, виконану для укладення договору купівлі-продажу. Відповідачі приховали факт купівлі-продажу квартири та не сплатили податки з оборудки до бюджету, чим знову ж таки порушили публічний порядок.

Суд не встановив, коли і ким був проведений розрахунок за квартиру, за які гроші вона була придбана відповідачкою, позаяк про проведення 18.02.2020 розрахунку в сумі 5000,00 дол. США стверджував батько покупця - ОСОБА_4 . Матеріали справи свідчать про нещирість відповідачів щодо питання розрахунку за квартиру.

Квартира була придбана внаслідок обману ОСОБА_1 , про відсутність наміру якої продавати квартиру свідчить і те, що вона вже після укладення договору сплачувала за неї комірне, тоді як ОСОБА_2 комунальні послуги не оплачувала. Відсутність у позивачки наміру продавати квартиру підтвердили і свідки, які також вказали на незмінність матеріального становища позивачки після укладення договору та, відповідно, на відсутність у неї грошей за начебто продану квартиру.

Суд необґрунтовано вказував на відсутність у позивачки волі покарати винних у шахрайстві з квартирою, оскільки це питання наразі вирішується в кримінальному провадженні, ініційованому саме ОСОБА_1 . Своїми діями (зверненням до поліції, пред`явленням позову, скасуванням довіреності) позивачка заперечила законність оспореного правочину.

Сторона просить рішення суду скасувати, позов - задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Стегура Н.Р., вказують на її необґрунтованість, просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначають, зокрема, що видана ОСОБА_1 довіреність, на підставі якої діяла ОСОБА_3 як продавець квартири, є законною, що підтверджено рішенням суду в іншій цивільній справі. Ціна договору була визначена за згодою з позивачкою, виручені від продажу квартири гроші вона отримала особисто, що підтверджується показаннями свідків, і претензій із цього приводу не мала. Належних і допустимих доказів щодо порушення оспореним договором публічного порядку позивачка суду не надала, договором такий порядок не порушувався. Правомірність оспореного правочину позивачкою не спростована.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивачки ОСОБА_1 адвоката Волосенка В.І., який апеляцію підтримав, відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 адвоката Стегури Н.Р., який скаргу не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог, з наведених ним підстав та на підставі поданих учасниками справи доказів, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і не приймає та не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Право позивача вимагати з передбачених законом підстав задоволення позову і, відповідно, право відповідача на захист від позову можуть бути належно реалізовані сторонами за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються, ані щодо відповідача, до якого вони пред`явлені.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час вчинення оспореного правочину), ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача та обов`язок такого конкретного відповідача відповідати за пред`явленим до нього позовом;

обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони належно сформульовані, ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Первісно сформульованою вимогою позову ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 № 285 від 20.02.2020, укладений між нею та ОСОБА_2 . Позов мотивувала тим, що постійно проживає в цій квартирі, з 2001 року була її власником, а договір купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. 20.02.2020 за реєстровим № 285, слід визнати недійсним, оскільки вона іншого житла не має, не мала наміру продавати квартиру та не продавала її, у нотаріуса в момент посвідчення договору купівлі-продажу не була, такий договір не підписувала, грошей за продаж квартири не отримувала.

Тобто, була пред`явлена вимога про визнання недійсним договору, укладеного позивачкою з ОСОБА_2 через недодержання в момент вчинення правочину положень ст.ст. 201, 203 ЦК України щодо вільності волевиявлення позивачки як учасника правочину. Окрім цього, позивачка стверджувала, що ОСОБА_2 незаконно заволоділа документами, необхідними для продажу квартири, та підробила договір купівлі-продажу.

У подальшому позивачка ОСОБА_1 змінила позовну вимогу, сформулювавши її так: «Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш Вікторією Ласлівною 20 лютого 2020 року в реєстрі № 285.».

Зважаючи на таке формулювання позивачка просила визнати недійсним договір, укладений не між нею і ОСОБА_2 , а такий, що був укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . При цьому, таке формулювання вимоги зміненого позову не може бути визнане помилковим у розумінні визначення правової позиції позивачки в справі, позаяк засноване на відповідному обґрунтуванні заяви про зміну позовної вимоги, де позивачка виходить саме з того, що як стало відомо після подання позовної заяви в первісній редакції, договір купівлі-продажу квартири був укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , тобто, насправді укладався не між позивачкою і ОСОБА_2 , а між родичами: бабусею ОСОБА_3 і онукою ОСОБА_2 .

У цьому сенсі підстави та предмет позову, зазначені в заяві про збільшення позовних вимог, узгоджуються між собою, проте, суперечать дійсним обставинам справи, відповідно до яких був укладений договір саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а договору, який би був укладений між його сторонами ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , не існує.

У справі встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 30.10.1997, позивачка ОСОБА_1 на підставі розпорядження по Ужгородській дистанції цивільних споруд Львівської залізниці від 29.10.1997 № 182 була власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , її право власності було зареєстроване 28.11.1997, позивачка зареєстрована та проживає в цій квартирі з 1968 року (а.с. 6, 101-103 т. 1). Належність ОСОБА_1 іншого нерухомого майна не зареєстрована (а.с. 104-106 т. 1).

18.02.2020 ОСОБА_1 будучи ознайомленою з вимогами, необхідними для чинності правочину, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, здійснюючи вільне волевиявлення, довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М. за реєстровим № 198, уповноважила ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на один рік, з правом передоручення, бути її представниками з усіма необхідними повноваженнями з питань, зокрема:

управління, користування, розпорядження, відчуження, міни, здачі в найом (оренду), передачі в заставу, іпотеку, а також вчинення для неї та/або в її інтересах будь-яких дій щодо належного їй на праві приватної власності нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , визначаючи у всіх випадках суми, терміни та інші умови правочинів, будь-які дії та інші умови, на власний розсуд;

вчинення в її інтересах всіх передбачених чинним законодавством дій щодо вищевказаного нерухомого майна;

одержання належного їй майна, включаючи грошові суми стосовно вищевказаного нерухомого майна;

для виконання доручення ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 і ОСОБА_2 право діяти від її імені в стосунках з будь-якими державними і недержавними юридичними особами, фізичними особами, в суді, нотаріаті тощо, подавати, складати та отримувати будь-які необхідні для виконання доручення документи та вчиняти необхідні для виконання доручення дії;

в тексті документа засвідчено, що зміст ст.ст. 244, 245, 247-250 ЦК України щодо довіреності, її форми, строків, припинення представництва, скасування довіреності та відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, довірителю нотаріусом роз`яснений (а.с. 113 т. 1 та ін.).

Пред`являючи позов, що розглядається, в первісній редакції, ОСОБА_1 замовчала факт видачі вказаної довіреності, повідомивши про такий лише в заяві від 14.09.2020 про залучення до участі в справі ОСОБА_3 в якості співвідповідача та приватного нотаріуса Машіки О.М. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача та надавши із заявою копію документа.

20.02.2020 приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. посвідчила за реєстровим № 285 договір купівлі-продажу квартири, укладений ОСОБА_1 (продавцем), від імені якої на підставі довіреності, виданої 18.02.2020, діяла ОСОБА_3 , із ОСОБА_2 (покупцем), предметом якого була належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_1 , що продавалася за домовленістю сторін за 148000,00 грн (при її ринковій вартості у 147796,00 грн), розрахунок за яку був проведений між покупцем і продавцем повністю перед підписанням договору і жодних претензій з цього приводу сторони одна до одної не мають (преамбула, п.п. 1, 4, 5, 6, 7, 8 договору) (а.с. 97-98 т. 1 та ін.).

Сторони договору засвідчили, що: розуміють природу правочину, свої права та обов`язки за договором; при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані; договір укладається у відповідності зі справжньою волею сторін, на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких для продавця обставин (п. 14 договору).

Тобто, договір був укладений між ОСОБА_1 , від імені якої діяла уповноважена довіреністю ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 , яка як покупець квартири діяла від власного імені, а не на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 18.02.2020, і обставини, що випливають із положень частини 3 статті 238 ЦК України, в даному випадку відсутні. Договір був укладений через вже два дні після видачі ОСОБА_1 довіреності, якою вона уповноважила, зокрема, ОСОБА_3 вчиняти всі необхідні для продажу квартири дії. Стосовно того, що договір не був укладений в день видачі власником квартири довіреності, сторона відповідачів пояснила, а також з інших матеріалів справи випливає, що в цей день не були готові всі необхідні для продажу квартири документи, тому договір був укладений невідкладно після їх одержання, що узгоджується з обставинами справи та не було спростовано стороною позивачки. Факт посвідчення довіреності та договору різними нотаріусами правового значення не має і на суть справи не впливає.

Право власності ОСОБА_2 на куплену за договором від 20.02.2020 квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване цього ж дня одразу по укладенню договору (а.с. 64 т. 1).

За заявою ОСОБА_1 03.08.2020 дію довіреності, посвідченої 18.02.2020 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М. за реєстровим № 198, було цим нотаріусом припинено (а.с. 47 т. 1).

Чинним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.02.2021 у справі № 303/6972/20 відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про визнання довіреності недійсною, встановлено та не підлягає повторному доказуванню, що ОСОБА_1 добровільно видала відповідачкам довіреність, посвідчену 18.02.2020 приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машікою О.М. за реєстровим № 198, на підставі якої, серед іншого, уповноважила останніх розпорядитися спірною квартирою (а.с. 147-153 т. 1).

Видача довіреності є одностороннім правочином, правомірність якого презюмується (ст. 202 ч.ч. 1, 3, 5, ст. 204 ЦК України). Позивачка ОСОБА_1 , якщо вважала, що довіреність не відповідає її волевиявленню або видача довіреності в інший спосіб порушує її цивільні права чи не відповідає їм, не мала перешкод для скасування виданої ОСОБА_3 і ОСОБА_2 довіреності до моменту укладення договору купівлі-продажу квартири, проте, не зробила цього, чим, серед іншого, демонструвала свої поведінку та намір продати з використанням цієї довіреності квартиру. Оскільки ж на момент укладення договору купівлі-продажу зазначена довіреність була чинною, то договір був укладений ОСОБА_1 належним чином, в особі уповноваженого представника ОСОБА_3 , яка як повірений підписала договір і створила відповідні правові наслідки для свого довірителя (ст. 239 ч. 1 ЦК України).

Правомірність договору купівлі-продажу нерухомого майна та набуття права власності так само презюмуються, договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідні права підлягають захисту, право власності є непорушним, ніхто не може бути за відсутності передбачених для того законом і встановлених підстав позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 204, 316, 319, 321, 328, Глава 29, ст.ст. 626-629, 638, 655, 657 ЦК України).

Водночас зважаючи на вищевказані норм закону та в силу положень ст. 215 ч.ч. 1, 3 ЦК України сторона правочину (продавець) вправі з підстав, установлених законом (в разі недодержання вимог ст. 203 ч.ч. 1-3, 5, 6 ЦК України), заперечувати дійсність правочину, ставити питання про визнання правочину судом недійсним, про захист у такий спосіб судовим порядком своїх майнових прав, про поновлення прав у правовідносинах, що виникли з договору купівлі-продажу, рівно як і інша сторона договору (покупець) за відповідних обставин не позбавлена права вимагати захисту своїх законних майнових прав та інтересів, заперечувати проти визнання договору недійсним тощо. Такі права повинні реалізовуватися з додержанням вимог закону.

Суд першої інстанції правильно по суті констатував про недоведеність позову, доводів позивачки про те, що вона начебто не мала наміру укладати договір купівлі-продажу квартири, що було порушено її волевиявлення і що при вчиненні правочину не були додержані вимоги закону. Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи, що мали місце на момент укладення оспореного договору, безвідносно до того, чи мали місце істотно пізніше інші обставини, зміна позиції позивачки стосовно довіреності тощо, в тому числі, було чи ні звернення позивачки до правоохоронних органів з приводу відчуження квартири, давав чи ні суд оцінку таким обставинам, доказам і матеріалам справи і т.ін., оскільки це не впливає на суть справи виходячи з підстав і предмета зміненого позову.

Апеляційний суд зауважує також, що подана позивачкою апеляція на рішення суду майже цілком не відповідає тим підставам, із яких був пред`явлений змінений позов, оскільки в апеляції йдеться, серед іншого, про порушення оспореним правочином публічного порядку, про межі повноважень повіреного, про доведеність (!) позивачкою злочинних намірів відповідачів, про невідповідність встановленої в кримінальному провадженні вартості квартири тій, що була вказана в договорі, і т.ін. Доводи апеляції, які не відповідають підставам позову, не оцінюються апеляційним судом і не можуть справляти вплив на оцінку законності рішення суду першої інстанції, ухваленого за інших підстав позову. Ті ж підстави позову, з яких він заявлявся фактично, не доведені стороною позивачки на стадії апеляційного розгляду справи, а відповідні їм висновки суду першої інстанції не спростовані.

Змінений позов обґрунтований, а його предмет сформульований у спосіб, який вказуючи на укладення договору між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 як його сторонами виключав можливість задоволення позову вже лише тому, що такий договір не укладався, відповідно, той договір, що був укладений фактично, не оспорювався в належний процесуальний спосіб.

Питання, які сторона позивачки пов`язувала з проведенням розрахунків за договором купівлі-продажу квартири, наразі не впливають на питання дійсності договору в цілому, позаяк стосуються його виконання. Понад те, факт проведення таких розрахунків у зв`язку з купівлею-продажем квартири позивачкою не спростований.

Насамкінець, за наявності для того підстав сторони не позбавлені права і можливості діяти на захист своїх цивільних прав у відповідному процесі виходячи з результату кримінального провадження з приводу дій, що мали місце під час укладення договору купівлі-продажу квартири, результату ймовірного оскарження рішення суду щодо чинності довіреності, яка видавалася позивачкою, тощо.

Таким чином, предмет зміненого позову не був належним чином визначений, а з тих підстав, із яких позов був пред`явлений, він не був обґрунтований і доведений ані в первісній, ані в зміненій редакціях, тож у процесі, що мав місце, вади волі позивачки щодо продажу квартири не були встановлені.

Відтак на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 вересня 2021 року - без змін.

Стягнути ОСОБА_1 1261,20 грн судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 13 квітня 2022 року.

Судді