Провадження № 2/463/445/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Гудим В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу державної влади,-

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, просить стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 680 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, загалом - 10680 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.06.2021 поліцейським 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Львівській області сержантом поліції Петрівським М.М. було винесено Постанову в справі про адміністративне правопорушення ЕАН № 4306343 якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень за нібито вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, яка в подальшому рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26.08.2021 у справі №463/7592/21 за позовом ОСОБА_1 була скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно неї закрито.

Внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті протиправних дій представника Держави Україна - поліцейського Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції Петрівського М.М. при винесенні відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН №4306343 від 05.06.2021, яка була судом скасована, а його дії визнано протиправними, ОСОБА_1 заподіяна як матеріальна шкода, яка полягає у сплаті нею подвійного розміру штрафу по вказаній постанові у сумі 680 грн. з метою недопущення відкриття Державною виконавчою службою України виконавчого провадження і подальшого примусового стягнення з неї подвійного розміру штрафу, що очевидно призвело б до блокування карткових рахунків, можливого арешту автомобіля, оскільки про винесення поліцейським незаконної постанови позивач дізналася лише 23.06.2021, тобто після спливу терміну, який передбачає сплату штрафу в одинарному розмірі відповідно до ст. 307 КУпАП, так і моральна шкода, яка полягає у приниженні її честі та гідності як водія, у моральних переживаннях, зумовлених страхом бути повторно зупиненою працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя, оскільки позивач змушена була шукати юриста для підготовки відповідних матеріалів для звернення до суду, а також підлаштовувати особистий час для зустрічей зі своїм представником та для відвідування судових засідань у справі. Крім цього, позивачу, як законослухняному громадянину, нанесено шкоду власній репутації, позивач понесла значні душевні страждання та розчарування в так званій «поліцейській реформі». А через те, що поліцейський сфальсифікував документ, вписавши у постанову прізвище не позивача, у неї зменшилася віра в існування Законності і Правопорядку, виникло почуття відчаю та незахищеності, що викликало роздратування, гнів, приниження, відчуття «другосортності» у своїй Державі, яка пропагує європейські цінності, а також почуття сорому за правоохоронні органи, що досі вимагає у позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності), глибини душевних переживань позивача та ступеня порушення її нормального способу життя, вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої їй моральної шкоди є грошова сума у розмірі 10 000 грн.

Враховуючи наведене, оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, керуючись ст.56 Конституції України, ст.23, 1174 ЦК України, ст.1, 3, 19, 23 Закону України «Про Національну поліції», просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 16.11.2021 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 16.12.2021, яке було відкладено на 10.02.2022, а в подальшому на 15.03.2022.

В судове засідання позивач не з`явилася, разом з тим подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області на розгляд справи не з`явився, причин неявки суду не повідомив, разом з тим скерував відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки обраний позивачем спосіб відновлення порушеного на її думку права є необґрунтованим та не відповідає встановленому законом способу захисту, так як безспірне списання коштів на відшкодування шкоди, завданої громадянинові, здійснює Казначейство, а не територіальний орган Казначейства, та такі стягуються з Державного бюджету України, тому резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів, про що зазначено у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. Крім цього, ні Казначейство, ні його управління не може бути відповідачем у справі, оскільки таким є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яким у цій справі є Департамент патрульної поліції (дії/бездіяльність якого на думку позивача спричинили їй моральні страждання).

Крім цього, правовою підставою для відшкодування шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу є визнання дій чи бездіяльності такої особи незаконними, що відображено у процесуальному документі, який набрав законної сили, в той час як на даний момент дії/бездіяльність посадових осіб органу державної влади незаконними не визнавались.

Крім цього, у відзиві відповідач заявив клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яке ухвалою від 15.03.2022 залишено без задоволення.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції на розгляд справи також не з`явився, причин неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26.08.2021, яке набрало законної сили, у адміністративній справі №463/7592/21 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Петрівського М.М., Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, скасовано постанову поліцейського 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП Петрівського М.М. ЕАН №4306343 від 05.06.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн., а відповідну справу про адміністративне правопорушення - закрито.

Як вбачається із позовної заяви, внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті протиправних дій представника Держави Україна - поліцейського Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції Петрівського М.М. при винесенні відносно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН №4306343 від 05.06.2021, яка була судом скасована, а його дії визнано протиправними, ОСОБА_1 заподіяна як матеріальна, так і моральна шкода.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а статтею 56 - закріплено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В той же час ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Незгода позивача із прийнятою інспектором патрульної поліції постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яку нею було оскаржено в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, та скасування такої рішенням суду, самі по собі не свідчать про завдання позивачу шкоди та відповідно не є достатньою правовою підставою для її відшкодування, а свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягли заподіяння позивачу шкоди.

Необґрунтованими суд вважає посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом, оскільки як вбачається зі змісту рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26.08.2021 у справі №463/7592/21, таким неправомірність дій відповідачів не встановлювалась, а в основу рішення про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН №4306343 від 05.06.2021 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення покладено те, що відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем інкримінованого правопорушення.

Безпідставними суд вважає і посилання позивача на сплату нею подвійного розміру штрафу по постанові про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН №4306343 від 05.06.2021 у сумі 680 грн. з метою недопущення відкриття Державною виконавчою службою України виконавчого провадження і подальшого примусового стягнення з неї подвійного розміру штрафу, що очевидно призвело б до блокування карткових рахунків, можливого арешту автомобіля, як на обґрунтування завдання їй матеріальної шкоди, оскільки як зазначає сама позивач, такі нею сплачено добровільно та остання не позбавлена права повернути вказані кошти у спосіб, встановлений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787.

Враховуючи вищенаведене, оскільки скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України процесуального права на оскарження рішення інспектора патрульної поліції та не є безумовним і безспірним доказом неправомірності дій працівника Департаменту патрульної поліції, які потягли заподіяння позивачу шкоди, позивачем не доведено факту завдання їй матеріальної та моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів і шкодою та не надано належних та допустимих доказів незаконності дій інспектора патрульної поліції, а тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст.12, 81, 89, 259, 263-265, 268, 293, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 680 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, загалом - 10680 грн. відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ - 40108646.

Головне управління державної казначейської служби у Львівській області, місцезнаходження: 79005, м.Львів, вул.К. Левицького, 18, код ЄДРПОУ - 38008294.

Повне судове рішення складено 15.03.2022.

Суддя: Р.Я. Головатий