Дата документу 08.02.2022 Справа № 554/9960/18
Провадження № 2/554/1077/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Троцької А.І.,

при секретарі Калюжній Д.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» Полтавського обласного управління про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 234 985 гривень, завдану моральну шкоду сумі 10 000 гривень та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що їй на праві власності належав автомобіль марки «Subaru Tribeca» н.з. НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_2 15 липня 2017 року взяв у тимчасове користування даний автомобіль. Того ж дня, близько 23.45 год. по вул. Монастирській в м.Полтаві, сталося ДТП за участю даного автомобіля, під керуванням відповідача, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, і ще двох автомобілів. Винним у ДТП суд визнав ОСОБА_2 . В результаті вказаного ДТП її автомобіль отримав ушкодження в результаті яких він став не придатним до експлуатації, тому 01.08.2017 року його продала на запчастини за 4500 доларів США, що становило 116325 гривень. Вартість автомобіля з урахуванням зносу складає 336050 грн. Оскільки транспортний засіб фізично знищений, то відповідач, як винна особа, має відшкодувати 234985 грн. матеріальної шкоди. Крім цього, незаконними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних та психологічних стражданнях, негативниїх емоціях і переживаннях. Втрата автомобіля позбавила комфорту її та її сім`ю, довелося прикладати додаткові зусилля у життєвих та виробничих стосунках.

Ухвалою від 14 січня 2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження з викликом сторін та призначено підготовче судове засідання.

19 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву в якому просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказував, що з позивачем та її чоловіком у них біли дружні стосунки, тому йому достовірно відомо, що автомобіль марки «Subaru Tribeca» вони придбали у 2017 році за 9500 доларів США. Оскільки БТП трапилося з його вини. З чоловіком позивачки він домовився, що компенсація за збитки буде ставити суму за яку вони придбали автомобіль 9500 доларів США. 01.08.2017 року «Subaru Tribeca» було продано у його присутності за 4500 доларів США, а пізніше він віддав ОСОБА_5 5000 доларів США., повністю розрахувавшись. Оскільки мали дружні стосунки, то жодних розписок не писали.

20.08.2019 року позивач направила відповідь на відзив. Вказувала, що автомобіль марки «Subaru Tribeca» був придбаний за 13000 доларів США. Жодних коштів на відшкодування шкоди відповідачем не було передано, від ухилявся від сплати коштів за пошкоджений автомобіль.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 адвокат Павленко А.І. позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Також просив стягнути судові витрати, а саме: витрати за проведення двох експертиз з витратами за банківські послуги, витрати за направлення поштою відповідачу листа про добровільну сплату коштів, витрати на надання правової допомоги, а всього 24130, 70 грн.

Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Представник відповідача адвокат Плескач Г.А. просила звернути увагу, що не визначена точна суму вартості придбання автомобіля, вона значно завищена. Свідки в судовому засіданні підтвердили, що відповідач передав 5000 доларів США в рахунок відшкодування шкоди. Підстав для стягнення моральної шкоди не наведено і не надано доказів. Також просила зменшити суму витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_4 , її представник ОСОБА_6 та представник третьої особи, будучи повідомленими, в судове засідання не з`явились.

У відповідності до п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи факт належного повідомлення вказаних осіб про розгляд справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся осіб.

Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку доказам, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Згідно з вимогами ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що постановою старшого слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Скороход О.В. від 18 липня 2017 року вирішено кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003099 від 16.07.2017 року закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З тексту вказаної постанови вбачається, що 15.07.2017 року близько 23-ї години 45 хвилин по вул. Монастирській у м. Полтаві від вул. Європейської у напрямку вул. В. Козака рухався автомобіль «Subaru Tribeca» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням у стані алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в районі будинку 5/7 по вул. Монастирській допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем ГАЗ-330232 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та автомобілем ВАЗ- 210994 д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , що рухалися у зустрічному напрямку.

Проведеним досудовим розслідуванням було встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків стали порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України з боку водія автомобіля «Subaru Tribeca» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно якого: п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Дослідженим адміністративним матеріалом №554/7157/17 встановлено, що 15.07.2017 р. близько 23 год. 45 хв. в м. Полтаві водій ОСОБА_2 вчинив ДТП на автомобілі «Субару» д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу, зіткнувся з автомобілем «ГАЗ 330232» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , чим порушив п. 12.1. Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 14 вересня 2017 року ОСОБА_2 суд визнав винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2017 року постанову Октябрського районного суду м.Полтави від 14 вересня 2017 року щодо ОСОБА_2 змінено в частині накладеного адміністративного стягнення.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля «Subaru Tribeca» д.н.з. НОМЕР_1 а час ДТП була ОСОБА_4 .

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним.

Згідно ч.2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Це також підкреслено пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Це стосується не лише пошкоджень транспортних засобів під час ДТП, а будь-якої шкоди, якщо інше не передбачене спеціальними законами або спеціальними нормами законів.

Висновком №СЕ-19/117-21/7903-АВ судової автотоварознавчої експертизи від 28.08.2021 року проведеної експертами експертам Полтавського НДЕКЦ МВС України на підставі ухвали суду встановлено, що:

1.Ринкова вартість автомобіля «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , без проведення технічного огляду, згідно наданих документів станом на 15.07.2017, становить 452370 (чотириста п`ятдесят дві тисячі триста сімдесят) грн. 00 коп.

2.Складники, які підлягають заміні, наведені в дослідницькій частині та додатку 2 (ремонтній калькуляції), їх вартість з урахуванням зносу станом на 15.07.2017 становить 228443 (двісті двадцять вісім тисяч чотириста сорок три)грн. 26 коп.

3.Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , пошкодженого в результаті ДТП 15.07.2017, станом на 15.07.2017, без проведення технічного огляду, згідно наданих документів, становить 452370 (чотириста п`ятдесят дві тисячі триста сімдесят) грн. 00 коп. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , пошкодженого в результаті ДТП 15.07.2017, станом на 16.08.2021, без проведення технічного огляду, згідно наданих документів, становить 390790 (триста девяносто тисяч сімсот дев`яносто) грн. 00 коп.

4.Відновлювати автомобіль «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , пошкодженого в результаті ДТП 15.07.2017 економічно недоцільно.

5.Якщо після діагностування на спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу, а у разі необхідності - дефектування, ринкова вартість технічно справних складників, що залишилися, менша за суму вартості робіт з їх демонтування та витрат, пов`язаних з їх продажем у регіоні, то вартість оцінюваного КТЗ дорівнює вартості металобрухту складників, що залишилися, з урахуванням витрат на утилізацію. У разі перевищення витрат на утилізацію КТЗ над вартістю металобрухту складників, що залишилися, тобто в цьому випадку можна стверджувати, що автомобіль «Subaru Tribeca», державний номерний знак НОМЕР_1 фізично знищено.

Крім того, допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції в якості свідка ОСОБА_9 підтвердив, що сім`я ОСОБА_10 придбала у нього транспортний засіб «Subaru Tribeca», чорного кольору, 2007 року випуску за 13000 доларів США. З цією сім`єю знайомий ще до продажу автомобіля. Більшу частину коштів за автомобіль йому відділи одразу, а 5000 доларів США повинні були віддати пізніше, але потім пояснила, що кум розбив їх автомобіль і як тільки розрахується з ними, то сплатить залишок коштів.

Так, за загальним правилом, встановленим ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як роз`яснено у п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, мiж ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з неправомірними діями відповідача, позивачу була спричинена шкода.

У відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 , як власнику пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, завдана відповідачем ОСОБА_2 матеріальна шкода на загальну суму 452370 грн., що підтверджується висновком № СЕ-19/117-21/7903-АВ експертного автотоварознавчого дослідження від 28.08.2021 року.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 28-30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі Закон № 1961-IV) передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана зокрема із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, а також з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (стаття 30 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач вважає транспортний засіб фізично знищеним, що також підтверджується висновком № СЕ-19/117-21/7903-АВ експертного автотоварознавчого дослідження від 28.08.2021 року.

Таким чином, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Транспортний засіб «Subaru Tribeca» залишився у власності позивача, яка у зв`язку із його знищенням продала автомобіль на запчастини за 4500 доларів США, що еквівалентно 116325 грн.

Аналізуючи вищевказані норми, беручи до уваги з`ясовані обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача суму завданої матеріальної шкоди - вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди за відрахуванням коштів отриманих за його продаж після фізичного знищення автомобіля.

Висновком № СЕ-19/117-21/7903-АВ експертного автотоварознавчого дослідження від 28.08.2021 року ринкова вартість автомобіля «Subaru Tribeca», д.н.з. НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , без проведення технічного огляду, згідно наданих документів станом на 15.07.2017, визначено у розмірі 452370 грн.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 336045 грн. (452370 грн. 116325 грн.).

Разом із тим, позивач в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди просила стягнути 234985 грн., що є значно меншою.

Із заявою про збільшення позовних вимог позивач не зверталася. Тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріального збитку зазначену позивачем у позові, а саме 234985 грн.

Слід зазначити, що твердження відповідача, що він повернув чоловіку позивача узгоджену суму 5000 доларів США в рахунок завданої матеріальної шкоди, повністю розрахувавшись із нею, суд не приймає до уваги, оскільки такі висновки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 вказував, що близько року після ДТП ОСОБА_12 попросив його звозити щоб повернути кошти в розмірі 5000 доларів США власникам автомобіля, оскільки він вже випив алкоголь. Він за кермом автомобіля відповідача «Volkswagen Transporter Т4» відвіз його та двох його друзів до парковки стадіону «Ворскла». Там до автомобіля сіли ОСОБА_10 . Він залишався за кермом, а всі інші розмовляли позаду нього. Йому було чутно що перераховувались гроші, однак хто саме, кому саме і в якому точно розмірі віддавались кошти він не бачив.

Таким чином ОСОБА_11 не був достовірним свідком передачі коштів.

Крім того, твердження відповідача про домовленість з позивачем та добровільне відшкодування матеріальних збитків суперечить смс переписці за січень, червень та серпень 2018 року з вимогою до відповідача надати кошти.

Достовірність даних смс підтверджено висновком експерта №25762 за результатами проведення комп`ютерно-технічного дослідження від 21.12.2019 року Харкіського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса.

А вже 06 грудня 2018 року позивач вже звернулась до суду з даним позовом.

Крім завданих відповідачем матеріальних збитків, позивачу також завдана і моральна шкода.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 цієї Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Завдана моральна шкода позивачу полягає у негативних наслідках в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків вона відносить те, що досить тривалий час збирала кошти на придбання даного автомобіля. З вини відповідача його фізично знищено, який вона використовувала для комфорту сім`ї, а саме: здійснювала покупки для сім`ї, відвозила та забирала сина зі шкоди та тренувань. До того ж, відмова відповідача на пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Більше чотирьох років вона нервує з приводу поновлення порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Через переживання стан здоров`я погіршився, до цього часу не може відновити свій нормальний душевний стан.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Безумовно, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу позивач зазнала душевних страждань та переживань. Крім того, тривалий час він був позбавлений можливості користуватись власним транспортним засобом. Ці обставини свідчать про те, що позивачу заподіяна моральна шкода.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань. А тому, виходячи із засад співрозмірності, справедливості та розумності суд вважає за необхідне і достатнє стягнути з відповідача в рахунок відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди грошові кошти в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень. Саме такий розмір морального відшкодування суд вважає достатнім для відновлення порушеного нематеріального права ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач просила стягнути на її користь з відповідача витрати на надання правової допомоги, а всього 24130, 70 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано: ордер про надання правничої дороги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 164, угоду від 06.12.2018 року, опис робіт по наданню послуг від 21.01.2020 року, квитанцію №036 від 29.12.2019 року на суму 20000 грн. угоду від 22.10.2018 року, квитанцію №34 від 17.11.2018 року на суму 20000 грн., угода від 17.11.2018 року, опис робіт по наданню послуг від 27.09.2021 року.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Крім того, право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Варто зазначити, що для цілей компенсації судових витрат немає значення, чи адвокат здійснював представництво інтересів клієнта на підставі довіреності, чи ордера, як передбачено ч. 4 ст. 6 ЦПК України. Проте відсутність повноцінного договору на надання правової допомоги унеможливить визначення розміру та подальшу компенсацію гонорару адвоката.

Разом з тим позивачем та її представником не надано акту приймання-передачі наданих послуг, а також належним чином оформленого договору про надання правничої допомоги, надані угоди не містять жодних посилань на справу в якій надається правнича допомога адвокатом.

Крім того, наданий адвокатом ордер містить посилання лише на угоду від 06.12.2018 року. Угода від 06.12.2018 року містить графу «характер угоди» в якій зазначено «ознайомлення з матеріалами цивільної справи».

За урахуванням вище викладеного, та відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, якою встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Оскільки при зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3104, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76-80, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» Полтавського обласного управління про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 234 985 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3104, 80 грн.

В іншій частині відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_12 , АДРЕСА_3 .

Представник відповідача: ОСОБА_3 , вул. В.Тирнівська, 22а, м.Полтава.

Третя особа: ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» Полтавського обласного управління, вул. Ватутіна, 3, оф.1, м.Полтава.

Повний текст рішення виготовлено 24.02.2022 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави Троцька А.І.