ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1322/22 Справа № 183/3783/15 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства "Альфа-Банк",

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Укрсоцбанк" у червні 2015 року звернулось до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , на предмет про стягнення заборгованості за кредитним договором, з підстав укладання між ПАТ "Укрсоцбанк" та відповідачем 23 серпня 2006 року кредитного договору № 1/58-6, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 100 000 Євро, зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 100 000 Євро на умовах кредитного договору, однак відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 24 жовтня 2014 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом - 89158 Євро, що еквівалентно 272 481,05 грн., за відсотками - 60215,41 Євро, що еквівалентно 20 666,56 грн..

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №1/58-6 від 23 серпня 2006 року у розмірі 2 450 739 грн. 90 коп., яка складається з: 1 462 797,65 грн. - основного боргу, 987 942,25 грн. боргу з процентів.

Вирішено питання розподілу судових витрат у справі (а.с.119-123 Том ІІ).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року змінено в частині періоду та розміру заборгованості по кредитному договору, а саме стягнути з ОСОБА_1 за період з 01 червня 2012 року по 01 жовтня 2014 року заборгованість у сумі 50 428,18 Євро, що еквівалентно 1 424 596 грн. 09 коп., з який: 24 186 Євро, що еквівалентно 683 254, 50 грн. - заборгованість по кредиту, 26 242,18 Євро, що еквівалентно 741 341,59 грн. з заборгованість по процентам за користування кредитом.

В іншій частині позову відмовити.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" судового збору залишити без змін.(а.с.207-213 Том ІІ).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 147-149 Том ІІ).

При новому розгляді, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог АТ "Альфа-Банк", який є правонаступником ПАТ "Укрсоцбанк", відмовлено (а.с.134-137 Том ІV).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суд, АТ "Альфа-Банк" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ "Альфа-Банк" в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, з підстав того, що судом не враховано надання розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписки про рух коштів, а також придбання відповідачем нерухомого майна в той же день, що і укладення договору кредиту, де зазначено ціллю кредиту придбання того ж самого нерухомого майна, яке і оформлено на ім`я відповідача. Також судом зроблені передчасні висновки щодо недоведеності отримання кредитних коштів відповідача з підстав відсутності його підпису у заявці про видачу готівки (а.с. 157-164 Том ІV).

Інші учасники справи не скористались своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзивів на апеляційну скаргу АТ "Альфа-Банк".

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК"(правонаступником якого є акціонерне товариство "Альфа-Банк") і відповідачем ОСОБА_1 укладений договір кредиту №1/58-6, відповідно до умов якого банк надає позичальникові в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 100 000 Євро зі сплатою 12% річних зі строком дії до 22 серпня 2016 року (а.с.8,9 Том І; а.с.113-116 Том ІІ).

Зазначений договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 , що ним не заперечується та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 вказаного договору надання кредиту проводиться шляхом видачі готівкових коштів позичальнику в іноземній валюті (Євро) з наступною конвертацією (обміном) через операційну касу банку в гривні. Моментом (днем) надання кредиту вважається день списання суми кредиту з позичкового рахунку позичальника.

З метою забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між АКБ "Укрсоцбанк", як іпотекодержателем, і ОСОБА_5 , який діяв від свого імені та від імені: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за довіреністю, був укладений договір іпотеки №730 від 23 серпня 2006 року.

Відповідно до умов договору іпотекодавці передали в іпотеку АКБ "Укрсоцбанк" у якості забезпечення виконання: ОСОБА_6 зобов`язань за договором кредиту 1/56-6 від 23 серпня 2006 року; ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту №1/58-6 від 23 серпня 2006 року; ОСОБА_2 зобов`язань за договором кредиту №1/54-6 від 23 серпня 2006 року; ОСОБА_3 зобов`язань за договором кредиту №1/55-6 від 23 серпня 2006 року; ОСОБА_4 зобов`язань за договором кредиту №1/57-6 від 23 серпня 2006 року; ОСОБА_5 зобов`язань за договором кредиту №1/59-6 від 23 серпня 2006 року, цілісний майновий комплекс туристичної бази, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.117-129 Том ІІІ).

Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язань (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У разі порушення боржником зобов`язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст.554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції такж встановлено, що 01 грудня 2014 року на адресу ОСОБА_1 банком направлено вимогу про виконання порушеного зобов`язання, в якій зазначено, що відповідачам необхідно усунути порушення по виконанню зобов`язань за кредитним договором та сплатити заборгованість у повному обсязі (а.с.11 Том І).

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , який, заперечуючи проти заявлених вимог наполягав на тому, що ним не підписувалась заява про видачу готівки та кредитних коштів він не отримував, посилаючись на відсутність його особистого підпису.

Натомість не заперечував, що умов договору між ним та банком погоджені були, що скріплено його підписом, однак працівники банку йому повідомили, що договір буде скріплений підписом та печаткою банку, а він буде викликаний для отримання готівки, що банком виконано не було, а про видачу готівки відповідач дізнався при наявності спору в суді з привожу повернення коштів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у заяві про видачу готівки особистого підпису ОСОБА_1 , на підставі якої, ніби-то, останній отримав готівкою у касі банку, як це передбачено умовами договору, кредитні кошти у розмірі 100 000 Євро, що суперечить п.1.37 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", пп.2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України", а також ч.2 ст. 640 ЦК України, які регламентують обов`язковість передання відповідного майна або вчинення певної дії на виконання укладеного договору та оформлення первинних бухгалтерських документів банком.

Колегія суддів погоджується із зазначеним вище та наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів, що заява про видачу готівки №14 від 23 серпня 2006 року, де банком отримувача зазначений Дніпропет.обл.ф-я АКБ "УКРСОЦБАНК", а отримувачем ОСОБА_1 - не міститься підпису отримувача. Даний факт позивачем не спростований, як і не спростований він наданими позивачем письмовими доказами:

- договір б/н банківського рахунку від 23 серпня 2006 року, який підписаний та скріплений печаткою зі сторони банку, однак не містить підпису клієнта - ОСОБА_1 (а.с.132,133 Том ІІІ);

- меморіальний валютний ордер №99-2 від 30 серпня 2006 року, який також підпису клієнта ОСОБА_1 не містить (а.с.178 Том ІІ).

Також судом першої інстанції, з безпосереднім оглядом оригіналів як заяви про про видачу готівки, так і заяви про переказ грошових коштів від імені ОСОБА_1 , що, на думку позивача, підтверджує часткове виконання ОСОБА_1 взятих за договором зобов`язань, договору б/н банківського рахунку, встановлено, що зазначені документи також не містять підпису клієнта ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, справа розглядалась судами всіх інстанції, проте, під час розгляду справи касаційною інстанцією зазначено про те, що судами залишилось не з`ясованим обставини щодо отримання відповідачем коштів згідно з договором кредиту, і як наслідок підтвердження факту укладення та виконання позивачем договору кредиту з дослідженням оригіналу кредитної справи, оскільки за умови відсутності даних про отримання кредитних коштів часткова оплата кредитної заборгованості не може свідчити про погашення боргу саме відповідачем.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Також, відповідно до ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були виконані вимоги касаційної інстанції щодо дослідження оригіналу кредитної справи, та окремим документам, які мають підтверджувати отримання позичальником грошових коштів, надано правову оцінку, з якою колегія суддів погоджується повністю.

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції не врахував придбання відповідачем нерухомого майна в той же день, колі і був укладений кредитний договір, колегія суддів не бере до уваги, як і не бере до уваги твердження про формальність відсутності підпису позичальника ОСОБА_1 на заявці про видачу готівки, оскільки ані договір купівлі-продажу частини нерухомого майна, яке передано в іпотеку банку, ані заява про про видачу готівки не містять в собі відомостей про отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором з каси банку.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін, які перевірені і їм надана належна правова оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида