Номер провадження: 22-ц/813/1892/22
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від позивача ОСОБА_3 - не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - не з`явились,

переглянувши справу №520/17884/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відшкодування збитків за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 жовтня 2020 року у складі судді Літвінової І.А., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 , звернувшись у грудня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, просив стягнути витрати (реальні збитки) в розмірі 90000,00 грн. та 15000,00 витрати на ПДВ, понесені ним для залучення суб`єкта господарювання на платній основі для відновлення порушеного права, а саме виконання рішення суду в справі №520/2992/14-ц про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться у АДРЕСА_1 оскільки відповідач від такого виконання ухилився та витрати виконавчого провадження не фінансував.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2019 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 реальні збитки в розмірі 90000,00 грн., податок на добавлену вартість в розмірі 15000,00 грн., судові витрати в розмірі 1050,00 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 9 червня 2020 року заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 5 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено (т.2 а.с.91-95).

Висновок суду мотивовано тим, що факт невиконання рішення ОСОБА_5 є доведеним, проте ОСОБА_3 не наділений повноваженнями на виконання судових рішень. Суб`єкт для виконання певних робіт на стадії виконання судового рішення підлягав залученню державним виконавцем, ОСОБА_3 ж як стягувач міг лише внести кошти (авансовий платіж) на рахунок виконавчої служби. Дії ОСОБА_3 не узгоджуються з порядком виконання судових рішень в частині знесення паркану та гаражу ОСОБА_1 . Позивачем не надано доказів оплати робіт; акт виконаних робіт не є достатнім, витрати мали бути понесені на демонтаж паркану та частини нежитлової споруди (сараю), а не на перенесення паркану.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (т.2 а.с.98-102).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права полягає в наступному. Суд погодився з тим фактом, що ОСОБА_1 рішення суду в справі №520/2992/14-ц у добровільному порядку не виконав, але при цьому зробив неправильний висновок про самоправне знищення паркану і гаражу. ОСОБА_1 влаштовувала та ситуація, що рішення суду було виконано не за його кошти та не ним особисто, на той час ОСОБА_1 не вважав дії ОСОБА_3 самоправними та такими, що направлені на знищення паркану і гаражу. Доказом оплати за проведені роботу суду надано договір №25/09-17 та акт виконаних робіт від 30 листопада 2017 року.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 4 липня 2014 року в справі №520/2992/14-ц, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року (рішення суду першої та апеляційної інстанції залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 квітня 2016 року) задоволено позов ОСОБА_3 , зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, належної ОСОБА_3 на праві приватної власності шляхом демонтажу (знесення/знищення) свого паркану (рабиця), що знаходиться на території ОСОБА_3 ; зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_3 на праві приватної власності шляхом демонтажу (знесення) частини своєї нежитлової споруди (сарай) площею 3,8 кв.м, що знаходиться на території позивача.

Судове рішення в справі №520/2992/14-ц звернуто до виконання видачею 17 березня 2017 року Київським районним судом м. Одеси виконавчих листів.

Виконавче провадження №53639516 головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито 24 березня 2017 року про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності шляхом демонтажу (внесення/знищення) свого паркану (рабиця), що знаходиться на території ОСОБА_3 .

Виконавче провадження №53665925 старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито 29 березня 2017 року про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу на праві приватної власності шляхом демонтажу (знесення) частини своєї нежитлової споруди (сарай) площею 3,8 кв.м, що знаходиться на території ОСОБА_3 .

Судове рішення в справі №520/2992/14-ц ОСОБА_1 як боржником в добровільному порядку не виконано.

25 вересня 2017 року ОСОБА_3 укладено Договір №25/0917 з ТОВ «Аква Еір», предметом якого є робота (Додатком №1) на суму 90000,00 та 15000,00 грн. ПДВ. Актом №1 від 30 листопада 2017 року підтверджено виконання ТОВ «Аква Еір» монтажних будівельних робіт у повному обсязі.

Виконання рішень немайнового характеру врегульовано Розділом УШ Закону України «Про виконавче провадження», стаття 63 Закону передбачає порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Обов`язки і права виконавця, обов`язковість виконання вимог виконавця визначено у статті 18 Закону України Закону України «Про виконавче провадження», згідно пункту 20 частини 2 даної статті виконавець зобов`язаний залучати у разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства України №512/5 від 2 квітня 2012 року залучення у виконавчому провадженні відповідних органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб та фізичних осіб (крім понятих) здійснюється виконавцем шляхом винесення постанови про залучення цих осіб.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що для залучення суб`єкта господарювання до виконання рішення суду в справі №520/2992/14-ц договір на виконання певних робіт (в даному випадку робіт з демонтажу /знесення/знищення/ паркану у вигляді сітки рабиці та нежитлової споруди /сараю/) повинен був укладатися між державним виконавцем і підприємством, що мало виконувати роботи, на підставі постанови державного виконавця про залучення в порядку пункту 20 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства (суб`єкта господарювання). Відповідно до наданого залученим до проведення виконавчих дій суб`єктом господарювання рахунку на оплату робіт, стягувач був вправі внести на рахунок державної виконавчої служби кошти у вигляді авансового внеску для розрахунку за виконану роботу.

Організація власне самим ОСОБА_3 робіт по знесенню паркану та сараю в даному випадку не відповідає передбаченому законодавством порядку виконання судового рішення. Понесені ОСОБА_3 витрати не підлягають відшкодуванню як збитки на підставі статей 22, 1166 ЦК України.

У розумінні Закону України «Про виконавче провадження» з ОСОБА_1 як з боржника підлягали б стягненню витрати, понесені виключно за демонтаж (знесення/знищення) паркану (рабиця) та частини сараю площею 3,8 кв.м, що знаходилися на території ОСОБА_3 , а також витрати на виконавчі дії з примусового виконання судового рішення, у якому, до речі, не йдеться про дії щодо перенесення паркану, зведення нового паркану тощо.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обгрунтованого висновку про відмову в позові.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 5 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відшкодування збитків - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 березня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова