Справа №442/45/22
Провадження №2/442/382/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання: Кравців Х.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Відділу-служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, - про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та поділ майна подружжя, -

за участю представників

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

від третьої особи: Пелещак Л.Л.

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить на підставі ст.ст. 110, 112, 113 СК України розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.07.2016 Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 44; після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище „ ОСОБА_1 "; визначити місце проживання дитини, ОСОБА_5 з позивачем; поділити майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме кошти отримані від продажу автомобіля, надавши їй 125 000 гривень.

В обгрунтування позову зазначає, що 30.07.2016 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у Дрогобицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_5 . Позивач вказує, що спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх двох років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин з грудня місяця 2020 року. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їх дитина, що впливає на її психічний стан. Також позивач зазначає, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, з`явилась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги, а тому просить шлюб між ними розірвати. Окрім того, позивач зазначає, що вона, як мати їх малолітньої дочки ОСОБА_5 , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їх дитини, переконана, що їх донька має проживати разом з позивачем, оскільки від грудня 2020 року до дати подання позову до суду дитина постійно проживає з позивачем. Дитина відвідує дитячий садок, облікована в медичних установах, позивач постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з донькою психологічний контакт, прив`язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. В свою чергу, батько дитини часто буває за кордоном у зв`язку з роботою, тому на сьогоднішній день неможливо залишити проживати дитину з ним. Вказує, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їх дитини. Окрім того, позивач вказує, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу поділу майна, а саме автомобіля марки CITROEN, модель С5, який був придбаний 15.03.2019 та є спільною власністю подружжя. Вказує, що як їй стало відомо, відповідач продав даний автомобіль 03.12.2021, за його словами, сума продажу становила 7 900 у.о. Оскільки з позивачем постійно проживає їх з відповідачем дитина, вона піклується про неї, оплачувала приватний дитячий садок, протягом останнього року забезпечувала її одягом, харчуванням, необхідними ліками, іграшками та іншим, а тому просить відступити від засади рівності часток подружжя та поділити майно (а саме гроші отримані від продажу автомобіля) і виплатити їй 125 000 гривень. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Позивач в підготовчому судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав у повному обсязі.

Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30.07.2016 ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1 , який був зареєстрований у Дрогобицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 44 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, проти чого не заперечує відповідач.

За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб слід розірвати.

Під час шлюбу у сторін народилась дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 20.09.2019 № 496 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.ч. 2, 8 , 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства").

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас у постановах від 15.01.2020, 22.12.2021 у справах № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) відповідно Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Судом встановлено в судовому засіданні, що після припинення фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , їх малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), позивач та відповідач в судовому засіданні просили визначити місце проживання дитини разом з матір`ю.

Враховуючи наведене, вимога про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17.

Враховуючи наведене, в порядку поділу майна подружжя, а саме грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 125 000 гривень.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 3 066 грн судового збору.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України „Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 1 533 грн, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову (3 066 х 0,5 = 1 533).

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 1 533 грн відповідно до ст. 141 ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 189, 197, 198, 200, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 30.07.2016 та зареєстрований у Дрогобицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 44 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ) - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 змінити на дошлюбне „ ОСОБА_1 ".

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

В порядку поділу майна подружжя, а саме грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 533 (одна тисяча п`ятсот тридцять три) гривні витрат зі сплати судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 1 533 (одна тисяча п`ятсот тридцять три) гривні судового збору, сплаченого за подання до суду позовної заяви за квитанціями від 30.12.2021, 21.01.2022.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Третя особа: Відділ-служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради (82100, Львівська обл., м. Дрогобич, пл. Ринок, 1, каб. 318; ідентифікаційний код: 37564509; e-mail: ).

Повний текст судового рішення виготовлено 11.04.2022.

Суддя Ю.С. Кучаковський