ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3433/22 Справа № 202/307/21 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2021 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 25 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством "АктаБанк" (далі - ПАТ "АктаБанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №236879. 23 березня 2018 року між ПАТ "АктаБанк" та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів») укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, ПАТ "АктаБанк" відступає шляхом продажу ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні банку, а ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, зокрема до відповідача, на суму заборгованості в розмірі 14 376,73 грн., з яких 9 894,14 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 3 378,69 грн. - сума заборгованості за відсотками, 3,9 грн. - заборгованість за комісією та 1 100 грн. - заборгованість за штрафами та пенею, які позивач просив суд першої інстанції на свою користь

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, оскільки пунктом 7.9 кредитного договору №236879 від 25 червня 2013 року встановлено застереження щодо збільшення строку позовної давності до 10 років.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідач по справі не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 14 376,73 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміні рішення суду першої інстанції в частині мотивування підстав відмови у задоволенні позову.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, а саме, що 21 червня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "АктаБанк" із заявою про надання кредиту, відкриття поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, в якій зазначив про бажання отримати кредит в розмірі 10 000 грн. (а.с.11 зворот).

25 червня 2013 року між ПАТ "АктаБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №236879, предметом якого є відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 у валюті гривня, на умовах тарифного пакету "Золота Кредитка" із встановленим на ній кредитним лімітом зі сплатою відсотків за її користування та можливістю нарахування неустойки у разі порушення зобов`язання (а.с.6-9).

Вказаний кредитний договір, разом із паспортом споживчого кредиту, розрахунком коефіцієнтів, що визначають клас позичальника, повідомленням про умови кредитування фізичних осіб за кредитним картковим продуктом "Золота кредитка" та графіком платежів з детальним розписом вартості кредитного ліміту підписано позичальником (а.с.6-12).

23 березня 2018 року між ПАТ "АктаБанк" та ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір №2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ "АктаБанк" відступає шляхом продажу ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні банку, а ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору (а.с.21-22).

Згідно витягу з додатку №1 до договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ПАТ "АктаБанк" передав, а ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв право вимоги, зокрема, за кредитним договором №236879, боржником за яким є ОСОБА_1 , сума заборгованості за основним боргом - 9 894,14 грн., сума заборгованості за процентами - 3 378,69грн., заборгованість за комісією - 3,9 грн., сума заборгованості за пенею, штрафами - 1 100 грн., а разом 14 376,73 грн. (а.с.23).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з цим позовом у січня 2021 року, в той час як кінцевою датою погашення кредиту визначено - 24 червня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Судом апеляційної інстанції установлено, що відповідно до пункту 2.1 договору на підставі вказаного договору №236879, позичальнику відкривається картковий рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня, на умовах тарифного пакету "Золота Кредитка" із встановленим на ній кредитним лімітом зі сплатою відсотків за її користування та можливістю нарахування неустойки у разі порушення зобов`язання.

Згідно розрахунку коефіцієнтів, що визначають клас позичальника вбачається, що сума кредиту складає 10 000 грн.

Колегія суддів зауважує, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Разом із тим, колегія суддів зауважує, що ні під час звернення до суду із дійсним позовом, ні під час розгляду справи по суті судом першої інстанції, ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

У своїй позовній заяві до суду ТОВ "ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просив розглянути справу у його відсутність (а.с.69,90,95, 103-105,125-126,142-143,149-150), клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19.

Колегія суддів зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.

Колегія суддів зауважує, що відсутність в матеріалах справи первинних банківський документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань.

З огляду на те, що згідно умов кредитного договору №236879 від 25 червня 2013 року є саме кредитна лінія, позивачем мала бути надана виписка по картковому рахунку відповідача, з якої можливо було б встановити як фактичне отримання позичальником коштів так і їх використання.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із пропуску позивачем трирічного строку на звернення до суду із дійсним позовом, в той же час колегія суддів вважає вказані висновки суду передчасними з огляду на наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц.

Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №509/3589/16-ц (провадження №61-16895св18).

Так, колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду із дійсним позовом, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" не довело факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов кредитного договору №236879 від 25 червня 2013 року, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, відсотками та пенею відсутні, що у свою чергу свідчить про передчасність висновків про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, зважаючи на те, що суд першої інстанції не встановив обґрунтованість вимог позивача.

Колегія суддів також вважає за необхідне наголосити і на той факт, що пунктом 7.9 договору встановлено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за цим договором встановлюється сторонами тривалістю в 10 років.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що наданий позивачем додаток №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року Реєстру договорів, права вимоги, за якими відступаються, та боржників за такими договорами, не містить підпису сторін ПАТ "АктаБанк" та нового кредитора ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №236879. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу з якого вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивачем надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 січня 2022 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.