ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/440/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2509/21 Категорія: 311020000 Сивухін Г. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіВініченко Б.Б., Гончар Н.І.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідач ТОВ «Клінічний санаторій «ЖОВТЕНЬ»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача адвоката Бовшика М.Ю. на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2022 (повний текст складено 13.01.2022, суддя в суді першої інстанції Сивухін Г.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Клінічний санаторій «ЖОВТЕНЬ» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

у грудні 2021 року ОСОБА_1 , діючи через адвоката Бовшика М.Ю., звернувся до суду з указаним позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 89112,18 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 90734,00 грн., мотивуючи про те, що позивач з 22.04.1996 прийнятий по переводу на посаду начальника господарської служби відділення «Прохорівка» санаторій «Жовтень» АТ «Укрпрофоздоровниця», яке в подальшому неодноразово змінювало назву, останній раз на ДП «Клінічний санаторій «Жовтень» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», де працював до моменту звільнення за власним бажанням 30.09.2020 (ст.38 КЗпП України) у зв`язку з систематичною невиплатою заробітної плати. 30.09.2020 позивачу видано трудову книжку та наказ №127-к від 30.09.2020, розрахунок при звільненні відповідачем не виконано. Відповідачем здійснено нарахування позивачу заробітної плати, але її виплату було частково проведено після звільнення. На момент звернення до суду з даним позовом позивачу залишилася не виплачена заробітна плата за червень-вересень та січень 2020 року, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та премію при звільненні, в загальній сумі 89112,18 грн. Дана обставина є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 90734,00 грн. (6481,00 грн. х 14 місяців).

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2022 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 50000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а в задоволенні решти вимог відмовлено. Також суд компенсував позивачу за рахунок відповідача пропорційно до частки задоволених позовних вимог сплачений за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір в сумі 500,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 4221,00 грн. Суд вказав, що остаточний та повний розрахунок по заробітній платі з позивачем відбувся вже під час розгляду цієї справи судом. При цьому суд з власної ініціативи частково зменшив суму компенсації за затримку розрахунку при звільненні з урахуванням засад справедливості та пропорційності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4723,00 грн. та 90734,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також в частині розподілу судових витрат, представник позивача адвокат Бовшик М.Ю. подав 24.01.2022 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати у зазначеній частині та стягнути з відповідача на користь позивача зазначені вище суми, а також 908,00 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, 1362,00 грн. судового збору за апеляційний перегляд справи та 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу в апеляційному суді. В обґрунтування зазначено на те, що згідно виписок по рахунку від 30.11.2022 та від 06.01.2022, платіжних доручень №№222_765 - 222_768 від 14.12.2021 борг по зарплаті перед позивачем становить 4723,00 грн. Суд вийшов за межі вимог клопотання про витребування доказів, вказавши про витребування у відповідача даних про нарахування заробітної плати позивачу з 01.07.2020 по 30.09.2020, у той час, як в клопотанні вказано про необхідність отримання даних за період часу з 22.04.1996 по 30.09.2020. Листом від 07.12.2021 суд просить у відповідача надати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем без зазначенні періоду розрахунку. Лист відповідача від 15.12.2021 не можна вважати довідкою про заборгованість по заробітній платі в щомісячному розмірі нарахувань. Суд не надав належної оцінки довідці ОК-5 від 02.11.2021, випискам по картковому рахунку від 30.11.2021 та від 06.01.2022, відомостям з ДРФО від 10.12.2021. Суд невірно застосував ряд правових висновків ВП ВС щодо необхідності належної оцінки аргументів сторін у справі та щодо можливості суду зменшити розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні, адже фактичні обставини у справах не є подібними. Суд не застосував окрему думку суддів ВП ВС від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц. Згідно правового висновку ВС від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 середній заробіток визначається пропорційно до розміру невиплаченої заробітної плати, який в даному випадку складає 100% заборгованості за 4 місяці поспіль.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 179846,18 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже предметом апеляційного перегляду в цій справі, враховуючи вимоги апеляційної скарги позивача, є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 4723,00 грн. та 90734,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 24.04.1996 по 30.09.2020 працював в ДП «Клінічний санаторій «Жовтень» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» відділення «Прохорівка» на посаді начальника господарської служби, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.11.1983 (а.с.30 на звороті а.с.32).

Згідно наказу ДП «Клінічний санаторій «Жовтень» ПрАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» №127-к від 30.09.2020 «Про звільнення працівників» ОСОБА_1 , начальника господарської служби, звільнено з посади 30.09.2020 за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Бухгалтерії санаторію провести виплату компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 22.04.2012 по 01.10.2020 за 8 років і 5 місяців всього за 261 календарний день. За багаторічну та сумлінну працю премійовано ОСОБА_1 в сумі посадового окладу (а.с.32 на звороті).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем вказано, що заборгованість відповідача по заробітній платі становить 89112,18 грн., зокрема, січень 2020 року 4723,00 грн.; червень 2020 року 6481,00 грн.; липень 2020 року 6481,00 грн.; серпень 2020 року 6481,00 грн.; вересень 2020 року 64946,18 грн. (6481,00 грн. - заробітна плата; 51984,18 грн. - компенсація за невикористану відпустку; 6481,00 грн. - премія при звільненні).

На підтвердження даного розрахунку суду надано витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 від 02.11.2021, з якого вбачається перебування позивача ОСОБА_1 у трудових відносинах з ТОВ «Клінічний санаторій «Жовтень» (код 02583744) у період з 01.01.1998 по 30.09.2020 та відповідно нарахування позивачу вказаних сум заробітку (а.с.33-35).

Відповідно до виписки по картковому рахунку № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 ), вбачається, що за період з 30.09.2020 по 30.11.2021 останньому проведено безготівкове зарахування на рахунок заробітної плати, а саме:

- 06.11.2020 за жовтень 2019 року у розмірі 5152,00 грн.;

- 27.07.2021 за листопад 2019 року у розмірі 5152,39 грн.;

- 27.07.2021 за грудень 2019 року у розмірі 5152,39 грн.;

- 04.10.2021 за лютий 2020 року у розмірі 6440,48 грн.;

- 08.10.2021 за березень 2020 року у розмірі 5152,00 грн.;

- 08.10.2021 за квітень 2020 року у розмірі 5152,00 грн.;

- 21.10.2021 за травень 2020 року у розмірі 5152,00 грн. (а.с.36).

Відповідачем визнано заборгованість по заробітній платі в розмірі 84389,18 грн. (червень-вересень 2020 року), яку, після звернення позивача з даним позовом до суду, було перераховано на рахунок останнього за виключенням відрахувань, а саме у розмірі 67089,39 грн. (84389,39 грн.-20,5%), про що надано платіжні доручення від 14.12.2021 (а.с.61-64).

Отже суду слід з`ясувати обґрунтованість доводів позивача в цій справі про наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 4723,00 грн.

Цю обставину позивач підтверджує, в тому числі в поданій апеляційній скарзі, виписками по рахунку від 30.11.2022 та від 06.01.2022, платіжними дорученнями №№222_765 - 222_768 від 14.12.2021, довідкою форми ОК-5 від 02.11.2021.

Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, довідка форми ОК-5 від 02.11.2021 підтверджує сплату страхових внесків страхувальником ТОВ «Клінічний санаторій «ЖОВТЕНЬ» за застраховану особу ОСОБА_1 за період з січня 1998 по вересень 2020, однак не підтверджує заборгованість із заробітної плати та не містить її розміру.

Офіційні відомості Пенсійного фонду України щодо розміру заробітної плати за формою ОК-5 стосовно працівника підтверджують лише його страховий стаж та не можуть бути прийняті судом як належні докази щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній правовий висновок ВС від 31.05.2021 у справі №242/3051/18.

Одночасно апеляційний суд приймає до уваги, що у матеріалах справи (а.с.36) наявні докази виплати позивачу відповідачем заробітної плати у спосіб зарахування коштів на його картковий рахунок, зокрема, за грудень 2019 року, лютий, березень, квітень та травень 2020 року.

Таким чином виплата заробітної плати за січень 2020 року роботодавцем не здійснювалася. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що заробітна плата за вказаний місяць позивачу видавалася на руки в готівковій формі, чи була виплачена в іншому місяці, чи позивач не мав права на її нарахування (наприклад перебував протягом січня 2020 року у відпустці за власний рахунок без збереження заробітної плати).

Відтак відповідні апеляційні доводи позивача у справі заслуговують на увагу, а висновки суду першої інстанції в цій частині про можливу видачу заробітної плати працівнику на руки не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд враховує, що правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 ЗУ «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Як передбачено ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Також в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У цій справі судом встановлено, що мала місце затримка розрахунку з працівником при звільненні, що сторонами під сумнів не ставиться. Отже в розумінні вимог ст. 117 КЗпП наявні фактичні підстави для стягнення на користь працівника середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

Апеляційний суд приймає до уваги, що ВП ВС в правовому висновку, викладеному в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, вказала, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. ВП ВС зазначила, що такі критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. ВП ВС також зазначила, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що за обставин цієї справи є доцільним зменшити розмір компенсації за час затримки розрахунку при звільненні позивачу до 50000,00 грн., про що вірно вказав суд першої інстанції в цій справі, адже заборгованість по заробітній платі виникла у зв`язку з неналежним фінансуванням роботодавця, тобто не через його умисні дії, та була добровільно погашена при розгляді цієї спавши в суді першої інстанції ще перед ухваленням рішення по суті спору.

Отже вказаний судом розмір компенсації належним чином відповідатиме засадам розумності, справедливості та пропорційності.

При цьому слід відхилити посилання скаржника у справі на те, що суд невірно застосував ряд правових висновків ВП ВС щодо необхідності належної оцінки аргументів сторін у справі та щодо можливості суду зменшити розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні та не застосував окрему думку суддів ВП ВС від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц, оскільки в цій справі суд вірно вказав на наявність підстав для зменшення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні, яка належить до стягнення на користь працівника, висновок про що належно підтверджується матеріалами справи, зокрема, щодо обставин проведення розрахунку з позивачем у добровільному порядку. Крім того, окрема думку судді ВП ВС за положеннями цивільного процесуального законодавства не є джерелом права при розгляді та вирішення цивільних справ.

Апеляційні доводи скаржника про те, що згідно правового висновку ВС від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 середній заробіток визначається пропорційно до розміру невиплаченої заробітної плати, який в даному випадку складає 100% заборгованості за 4 місяці поспіль, не свідчать про відсутність підстав для зменшення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні за наявності для того підстав. Так суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково правовий висновок ВП ВС в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

Слід оцінити критично посилання скаржника у справі на те, що суд вийшов за межі вимог клопотання про витребування доказів, вказавши про витребування у відповідача даних про нарахування заробітної плати позивачу з 01.07.2020 по 30.09.2020, у той час, як в клопотанні вказано про необхідність отримання даних за період часу з 22.04.1996 по 30.09.2020, а також про те, що лист відповідача від 15.12.2021 не можна вважати довідкою про заборгованість по заробітній платі в щомісячному розмірі нарахувань, оскільки порядок та повнота розрахунку з позивачем, починаючи з 1996 року, не стосується предмету доказування в цій справі про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень, червень вересень 2020 року. Крім того, позивач не ставить під сумнів правильність розрахунку за червень вересень 2020 року, що мав місце під час розгляду справи в суді першої інстанції, отже підстав стверджувати про відсутність у справі даних щодо розміру заборгованості перед позивачем по заробітній платі за вказаний період часу не має.

Апеляційний суд також враховує, що зменшення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні з ініціативи суду не є підставою для відповідного зменшення стороні розміру компенсації сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення. Вказана правова позиція вбачається з постанов ВС від 05.04.2018 у справі № 917/1006/16, 04.05.2018 у справі №917/1068/17, 03.04.2018 у справі 902/339/16.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2022 у даній справі належить скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за січень 2020 року в сумі 4723,00 грн. у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти в цій частині постанову про повне задоволення відповідних позовних вимог, а також в частині вирішення питання про розподіл судових витрат сторін по справі. У частині вирішення решти позовних вимог у справі рішення міськрайонного суду слід залишити без змін.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог у справі з відповідача на користь позивача слід стягнути 908,00 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції, та 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції.

Також з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 890,46 грн. судового збору за розгляд в суді першої інстанції позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі від оплати яких позивача звільнено на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

За апеляційний перегляд справи з відповідача на користь позивача слід стягнути 1362,00 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджуються квитанцією від 21.01.2022 (а.с.129).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Клінічний санаторій «ЖОВТЕНЬ» про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за січень 2020 року та в частині вирішення питання про розподіл судових витрат сторін по справі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за січень 2020 року задовольнити.

Стягнути з ТОВ «Клінічний санаторій «ЖОВТЕНЬ» на користь ОСОБА_2 4723,00 грн. заборгованості по заробітній платі за січень 2020 року, утримавши із вказаної суми всі обов`язкові платежі і збори.

Стягнути з ТОВ «Клінічний санаторій «ЖОВТЕНЬ» на користь ОСОБА_2 908,00 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу, сплачених за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ТОВ «Клінічний санаторій «ЖОВТЕНЬ» на користь державного бюджету 890,46 грн. судового збору за розгляд в суді першої інстанції позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

У решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.01.2022 у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ТОВ «Клінічний санаторій «ЖОВТЕНЬ» на користь ОСОБА_2 1362,00 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу, сплачених за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 23.02.2022.

Суддя-доповідач

Судді