1Справа № 335/1957/22 2/335/1669/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подаючи до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя вказану позовну заяву, позивач мотивувала вибір суду за підсудністю положеннями ч. 12 ст. 28 ЦПК України, тобто місце виконання виконавчого напису з місцем здійснення приватним виконавцем своєї діяльності (м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 12, оф. 33).

Проте межі діяльності приватного виконавця визначаються межами виконавчого округу, тобто вся територія міста Запоріжжя, а не один адміністративний район.

Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої наведеної статті Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника.

Право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві, а не суду, що цілком узгоджується з пунктом 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у ч. 12 ст. 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року справа № 263/14171/19, виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Позивач подаючи позов використала належне їй право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, зазначивши у позові, що місцем її проживання є: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із зброєною агресією Російської Федерації проти України, робота реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи тимчасово була припинена, однак після відновлення роботи реєстру 25.03.2022 судом було зроблено запит до вищезазначеного реєстру.

Так, згідно Витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 25.03.2022, зареєстроване місце проживання (перебування) позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Як встановлено, у даному випадку місцем виконання виконавчого напису є зареєстроване місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем не надано до суду доказів, що місце проживання, перебування або місце роботи позивача перебуває у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, не надано доказів перебування майна позивача у Вознесенівському районі м. Запоріжжя.

Позивач помилково ототожнює місце прийняття до виконання виконавчого документа з місцем його виконання та місце виконання виконавчого документу.

Зважаючи на вказане, відсутні підстави для розгляду даної справи Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя.

Враховуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами та те, що нерухоме майно знаходиться на території Дніпровського району м. Запоріжжя, вважаю, що відсутні передбачені законом підстави для розгляду зазначеної справи цим судом Орджонікідзевським судом м. Запоріжжя.

Статтею 187 ЦПК України визначено, що якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, на підставі частини 9 цієї ж статті, суд надсилає справу за підсудністю в порядку встановленому статтею 31 ЦПК України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Таким чином, вважаю за необхідне вищезазначений позов передати за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, оскільки дана справа не підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.

Керуючись ст. ст. 27,28, 30, 31, 32, 187 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Матеріали позовної зави ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Якименко Андрій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягомп`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Повний текст ухвали складено 25.03.2022.

Суддя А.В. Стеценко