Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, -

В С Т А Н О В И В :

10.11.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, яким просить звільнити його від сплати заборгованості з аліментних зобов`язань на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на зазальну суму 28298 грн.49 коп, яка була розрахована державним виконавцем у ВП № 49109345, а також, позивач просив звільнити його від сплати заборгованості з аліментних зобов`язань на користь ОСОБА_2 у ВП № 49110271, в сумі 24726,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні в Білоцерківському районному відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 / 3 від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 12.08.2014 року і до повноліття дитини. Окрім цього, на виконанні в Білоцерківському відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1 / 6 частини всіх видів доходів. Позивач зазначає, що на даний час він працює відповідно до трудового договору №1 від 01.10.2019 року у ФОП ОСОБА_4 . Відповідно до наказу №5-к від 17.03.2020 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу КОВІД-19» від 12.03.2021 року йому була надана відпустка без збереження заробітної плати до закінчення оголошеного карантину. Позивач зазначає, що фактично з квітня 2020 року по серпень 2021 року, він був працевлаштований, проте будь-яких доходів від роботодавця не отримував. 01.10.2021 року він звернувся до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі з вимогою про проведення перерахунку та зменшення заборгованості з аліментних зобов`язань, оскільки вважає, що за період знаходження у відпустці без збереження заробітної плати заборгованість з аліментних зобов`язань повинна нараховуватись йому у мінімальному розмірі, а саме в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на дитину в 2020 році, його заборгованість з аліментів на дитину повинна складати: 3327+5795+10777,5+1255= 21154,50 грн., але згідно довідки державного виконавця №156 від 23.08.2021 року з квітня 2020 року по грудень 2020 рік йому нараховані 25071,99 грн., а з січня 2021 по 07.2021 рік нараховані 24381 грн., що разом складає з квітня 2020 року по липень 2021 року розмір аліментів в сумі 49452,99 грн. Різниця між нарахованою заборгованістю та заборгованістю, яка розрахована позивачем складає 49452,99 -21154,50= 28298,49 грн. Таким чином, позивач вважає, що заборгованість з аліментів на дитину у період з квітня 2020 року по липень 2021 року може бути зменшена на 28298,49 грн. Згідно довідки державного виконавця №157 від 23.08.2021 року з квітня 2020 року по грудень 2020 рік йому нараховані аліменти на користь матері дитини в розмірі 24 726,01 грн. Позивач вважає, що у зв`язку із відсутністю доходів у період з квітня 2020 року по серпень 2021 року, аліменти на особисте утримання ОСОБА_2 в розмірі 1 / 6 усіх його доходів нараховуватись не повинні, оскільки ст.88 СК України передбачає право на отримання таких аліментів за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Ухвалою судді від 08.12.2021 року справу було прийнято до провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою судді від 10.01.2022 року було залучено до розгляду у справі в якості третьої особи - Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ).

Ухвалою судді від 09.02.2022 року було витребувано матеріали виконавчих проваджень та визнано явку державного виконавця Шульги Марини в судове засідання обов`язковою.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, подала клопотання про відкладення розгляду справи, не зазначивши поважних причин для перенесення розгляду справи (а.с.48).

Представник 3-ої особи Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) Шульга М.Ю. покладалась на розсуд суду у вирішенні спору, та зазначила, що отримала відомості про відсутність заробітної плати у позивача в зв`язку з його відпусткою без збереження заробітної плати до закінчення карантину, але у відповідності до ст. 195 СК України розмір заборгованості по аліментам Садовнічого у ВП № 49109345 та ВП № 49110271, державний виконавець обчислювала виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та виконавчих проваджень, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлено що на виконанні в Білоцерківському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУЮ (м. Київ) перебуває виконавчий лист №2/357/3559/14 від 03.10.2014 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 /3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, щомісячно починаючи з 12.08.2014 року і до повноліття дитини.

Також на виконанні в ДВС перебуває виконавчий лист №2/357/3559/14 від 03.10.2014 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1 /6 частини всіх видів доходів ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно трудового договору №1 від 01.10.2019 року працює у Фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на посаді ювеліра-монтувальника (а.с.10).

Встановлено, що роботодавець, у відповідності до наказу №5-к від 17.03.2020 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 12.03.2021 року, надав ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної плати до закінчення оголошеного карантину. (а.с.12).

Згідно довідки про доходи, наданою ФОП ОСОБА_4 , вбачається, що 01.04.2020 року по 31.08.2021 року ОСОБА_1 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати на час карантину згідно Наказу №5-к від 17.03.2020р. та загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 року по 31.08.2021 року без урахування аліментів становить 0, 00 грн. (а.с.13).

Встановлено, що виконавчі провадження № 49109345, та № 49110271 містять дані щодо працевлаштування боржника та перебування його у відпустці без збереження заробітної плати до дати закінчення карантину.

Також, встановлено, що 02.11.2021 року позивач подав державному виконавцю Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області заяву про здійснення перерахунку заборгованості по аліментах (а.с.4).

Відповідно до наданого виконавцем розрахунку від 23.08.2021 року №156, заборгованість ОСОБА_1 у ВП № 49110271 по сплаті аліментів відповідно до виконавчого листа №2/357/3559/14 від 03.10.2014 року, за період з 01.03.2015 року по 31.07.2021 року становить 43 736 грн.17 коп. (а.с.8,9).

Відповідно до наданого виконавцем розрахунку у ВП № 49109345, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів відповідно до виконавчого листа №2/357/3559/14 від 03.10.2014 року за період з 01.03.2015 року по 31.07.2021 року становить 28 591 грн.44 коп. (а.с.6,7).

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

При розгляді даної категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.

Згідно вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України відповідно до ст.195 СК України

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Отже, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів, розрахунок розміру належних до сплати аліментів має здійснюватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживає платник аліментів.

Однак, в даному випадку, позивач був працевлаштований, але роботодавець на період карантину, встановленого в зв`язку із запобіганням захворюванням на COVID-19, надав ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної плати до закінчення карантину.

Суд звертає увагу, що позивача не було звільнено з роботи, а лише відправлено у відпустку. В такому випадку трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються. Працівник тимчасово не виконував своїх трудових обов`язків та не отримував заробіню плату, але тут не йдеться про звільнення з роботи, а тому є безпідставним посилання державного виконавця на ч. 2 ст. 195 СК України, де зазначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Отже, в період карантину, за наявності даних про працевлаштування позивача та відсутності в нього заробітної плати і інших видів доходу, державний виконавець мав підстави для здійснення розрахунку аліментів на утримання дитини та матері дитини, виходячи з розміру прожиткового мінімуму доходів громадян, або ж зробити такий перерахунок на звернення боржника.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» було установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що факт відсутності у позивача заробітної плати і доходу з незалежних від нього причин є тією обставиною, що має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України для вчинення перерахунку аліментів та звільнення позивача від заборгованості по аліментах, частково, тобто за період карантину (з 12.03.2020р. по 01.08.2020р.), яка була розрахована державним виконавцем згідно ч. 2 ст.195 СК України.

А тому, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, та визначити розмір аліментів, які мали б бути нараховані на утримання дитини (1/3 частина від всіх видів доходу), за період з березня 2020року по липень 2020 р., виходячи з розміру 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в сумі 5595 грн., але державним виконавцем були нараховані аліменти за вказаний період в сумі 11853,80 грн. Таким чином, різниця між вказаними сумами становить 6258,80 грн. (11853,80 5595 = 6258,80 грн.) Отже, нарахування суми аліментів 11853,80 грн. у вказаний період у відповідності до норми ч.2 ст. 195 СК України не відповідає положенням даної правової норми.

Також, розмір аліментів (коштів на утримання матері дитини), які мали б бути нараховані (1/6 частина всіх видів доходу), за період з березня 2020року по липень 2020 р., виходячи з розміру прожиткового мінімуму на одну особу, становлять суму 1704,20 грн., але державним виконавцем були нараховані аліменти за вказаний період в сумі 5926,90 грн. Таким чином, різниця між вказаними сумами становить 4222,70 грн. (5926,90 1704,20 = 4222,70 грн.) Отже, суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати нарахованих аліментів, що стягуються на особисте утримання ОСОБА_2 , частково, на суму 4222,70 грн.

Керуючись ст. 197 СК України, ст.ст.10,78,81,141,263, 264,265, 354 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) від сплати заборгованості з аліментних зобов`язань у ВП № 49109345, що стягуються на користь ОСОБА_2 на утримання дитини в сумі 6258 грн. 80 коп., за період з березня 2020 року по липень 2020 року, включно.

Звільнити ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) від сплати заборгованості з аліментних зобов`язань у ВП № 49110271, що стягуються на користь і особисте утримання ОСОБА_2 в сумі 4222грн.70 коп., за період з березня 2020 року по липень 2020 року, включно.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 28.02.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола