Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/127/22
Провадження № 2/936/79/2022
09.03.2022 смт. Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді Павлюк С.С.
з участю секретаря- Собран Ю.О.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньоворітської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов мотивує тим, що згідно із будівельним паспортом на забудову та технічною документацією від 1990 року, у 1991 році його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на власній земельній ділянці побудували житловий будинок
АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мама ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . З того часу у відповідності до ч.2 ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина, на
майно, яке залишилось після їх смерті. Після смерті батьків у спадковому будинку він залишився проживати разом зі своєю сім`єю, його рідний брат ОСОБА_4 , з травня місяця 2014 року одружився та проживає за іншою адресою і згідно із заявою посвідченою приватним нотаріусом Заєць С.А. на спадщину не претендує та не заперечує щодо оформлення спадщини на його користь Звернувшись до держаного нотаріуса з метою прийняття спадщини державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки серед необхідних документів відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, виданий на ім?я спадкодавця ОСОБА_2 , а також спадщину спадкодавця ОСОБА_2 крім сина ОСОБА_1 також прийняв син спадкодавця ОСОБА_4 . За таких обставин позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 .
Згідно ухвали Воловецького районного суду Закарпатської області від 03.02.2022 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання.
Позивач в підготовче судове засідання не з?явився, подав заяву про проведення такого без його участі, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача Нижньоворітської сільської ради в підготовче судове засідання також не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає, щодо їх задоволення не заперечує.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.
Як зазначено в ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
У відповідності до приписів ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
В свою чергу, положеннями ст.200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем.
Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим віивільного процесуального кодексудповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 належав житловий будинок за АДРЕСА_1 , що підтверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки від 1980 року, паспортом на забудову земельної ділянки в неселенному пенкті, виданого виконкомом Воловецького районної ради народних депутатів Закарпатської області 20.12.1990 року, витягом з рішення Воловецької районної ради народних депутатів від 12.12.1990 року "Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу свідоцтва на забудову садиби ОСОБА_2 , актом про відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , дозволом районного архітектора на право виконання будівельних робіт ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.01.2021 року і після смерті його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке згідно зі ст. 1217 цього Кодексу здійснюється за заповітом або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2 цієї норми у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
ОСОБА_2 за життя заповіту не складав, а тому спадкування за ним здійснюється за законом.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом маютьм мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 29.05.1992 року.
Інших спадкоємців немає, оскільки дружина спадкодавця ОСОБА_3 померла раніше ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 14.07.2014 року, а син спадкодавця ОСОБА_4 написав заяву про відмову від прийняття спадщини батька ОСОБА_2 в користь брата ОСОБА_1 , яка є посвідчена нотаріально 03.02.2022 року приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Заяць С.А.
Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем у спадковому будинку вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців не заявив про відмову від спадщини. Позивач наміру відмовлятися від спадщини немає.
Позивач ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його батька ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконкому Нижньоворітської сільської рада від 01.02.2022 за №71, оскільки на час смерті спадкодавця проживав з ним разом в одному житловому будинку.
Підстави для усунення позивача від спадкування, передбачені ст. 1224 ЦК України відсутні.
Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
В листопаді 2021 року позивач звернувся із заявою до Воловецької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, як спадкоємкць першої черги, однак у видачі свідоцтва про право на спадшину йому відмовлено, оскільки серед необхідних документів відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, виданий на ім?я спадкодавця ОСОБА_2 , а також спадщину спадкодавця ОСОБА_2 крім сина ОСОБА_1 також прийняв син спадкодавця ОСОБА_4 , про що державним нотаріусом 23.11.2021 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як в 1/1 цілій частці так і в 1/2 частці на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 .
Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права.
Позивач звернувся до державного нотаріуса, щоб видала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, однак позивачу було відмовлено в оформленні спадщини.
Позивач використав всі можливості нотаріального оформлення свого права на спадщину, однак йому в цьому відмовлено з наданням правового обґрунтування.
Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок є обгрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, та підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб.
Ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить суму 496 грн. 20 коп.
Решту суми сплаченого судового збору покласти на позивача.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.10, 11, 60, ч.4 ст.174, ст. ст. 200, 206, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -
Позов задоволити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, в сумі 496 ( чотириста дев?яносто шість) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду через Воловецький районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Суддя: Павлюк С.С.