РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/706/21

07 лютого 2022 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Боєчко О.Р.

представника позивача: Капака В.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Ідея Банк», третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 22.03.2021 він отримав наручно постанову державного виконавця Надвірнянського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бурія Н.І. про відкриття виконавчого провадження № 64570034 від 19.02.2021 щодо виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського МНО Остапенко Є.М. № 31200 від 18.12.2020 про стягнення боргу на користь АТ «Ідея Банк» в сумі 140756,14 грн.

Вважає здійснений приватним нотаріусом Остапенком Є.М. виконавчий напис № 31200 від 18.12.2021 таким, що не підлягає виконанню.

Зокрема відповідач не направляв йому лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання. Також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором він отримував, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Нотаріусом в свою чергу не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання ним вимоги, що унеможливило подання ним нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Також нотаріус при вчиненні напису не отримував від кредитора та від нього первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткової погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Зазначає, що заборгованість, про стягнення якої просив стягувач, не може вважатись безспірною, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Ним взято до уваги тільки розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені, який зроблено відповідачем одноособово без врахування його думки та позиції. Тобто виконавчий напис було вчинено виключно на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого стягувачем, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог до нього.

Також нотаріус не врахував, що строк виконання кредитного договру до 29.11.2019, а період, за який стягується заборгованість, з 30.12.2019 по 04.11.2020.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 28.03.2018, постанова Верховного суду ві 14.02.2018).

Таким чином після 29.11.2019 відсотки не мали нараховуватися, однак згідно виконавчого напису їх нарахування тривало до 04.11.2020.

Короткий зміст відзиву на позов:

23.04.2021 від представника відповідача АТ «Ідея Банк» поступив відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, зазначені позивачем.

Так, щодо обставин справи зазначає, що 07.04.2017 згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, текст якого розміщено на інтернет-сторінці банку, між банком та ОСОБА_1 було укладено угоду № С02.031.79035 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (надалі - кредитний договір).

Також укладаючи кредитний договір сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці банку, та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п. 5).

Згідно кредитного договору позивач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого кредитним договором ліміту кредитної лінії, доступного позивачу. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,0000% річних.

Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становив 50000 грн. Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення ліміту кредитної лінії є для нього відкличними та безризиковими, визначення суми кредитної лінії, що може бути доступна клієнту протягом строку дії відновлювальної кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії без будь-яких обмежень.

Оскільки позивач, як позичальник згідно кредитного договору, власних зобов`язань належним чином не виконував, станом на 04.11.2020 у нього утворилась заборгованість в розмірі 138856,14 грн., а тому АТ «Ідея Банк» на адресу позивача було надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань в порядку п.п. 2.3. п. 2 гл. 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (надалі - Порядок), що підтверджується списком ф. 103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк» (з відміткою поштового відділення зв`язку); списком згрупованих відправлень; описом вкладення в цінний лист (з відміткою поштового відділення зв`язку), а також фіскальним чеком про оплату вказаних послуг поштового зв`язку.

Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, в протилежному випадку банк буде змушений здійснити стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або іншим способом на власний вибір.

У зв`язку із невиконанням позивачем вимог АТ «Ідея Банк» щодо погашення кредитної заборгованості та враховуючи порушення позивачем умов кредитного договору, відповідачем вжито заходів щодо захисту порушеного права, а саме стягнення заборгованості у примусовому порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі ст. 87 та ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1. гл. 16 Порядку, АТ «Ідея Банк» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення ОСОБА_1 138856,14 грн. боргу за кредитним договором, та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1900,00 грн., і тому 18.12.2020 приватним нотаріусом було вчинено оскаржуваний виконавчий напис № 31200.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач не направляв позивачу лист з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, також відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором позивач отримував, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості бути вчасно проінформований про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред 'явленої до стягнення, зазначає, що тягар доведення таких тверджень пакладено саме на позивача.

Докази, які б спростовували факт направлення на адресу позивача вище вказаних вимог АТ «Ідея Банк» у матеріалах справи відсутні, з огляду на що доводи позивача в цій частині, в супереч принципу змагальності цивільного судочинства, ґрунтуються виключно на припущеннях.

Натомість як вбачається із списку ф. 103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк» (з відміткою поштового відділення зв`язку); списку згрупованих відправлень, у тому числі відправлення № 502; опису вкладення в цінний лист (з відміткою поштового відділення зв`язку), а також фіскальним чеком про оплату вказаних послуг поштового зв`язку, позивачу було надіслано вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань з застереженням про вчинення виконавчого напису нотаріуса, у разі невиконання вимог, довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № С02.031.79035 від 07.04.2017 станом на 04.11.2020.

Також заначає, що повідомлення вважається надісланим також якщо є відмітка про відправку, а не тільки про отримання, як помилково зазначив позивач.

Окрім цього позивач отримав вказану кореспонденцію 19.11.2020, що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо відслідковування поштового відправлення № 502.

З урахуванням наведеного позивача було належним чином повідомлено про наявність заборгованості та про наслідки подальшого ухилення від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Щодо доводів позивача про те, що нотаріусом не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обгрунтованим заперечень, щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди, зазначає, що зазначене не відповідає дійсності з огляду на наведене вище. Також відповідно до п. 3.2. Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172. Згідно з п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а)оригінал кредитного договору; б)засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Тому на виконання вимог чинного законодавства АТ «Ідея Банк» надало приватною нотаріусу всі необхідні документи для вчинення останнім оскаржуваного позивачем виконавчого напису.

Також зазначає, що безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку; нотаріус під час вчинені виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Щодо доводів позивача про те, що нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, ним взято до уваги тільки розрахунок, який зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача, зазначає, що відповідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.02.2018 по справі № 204/4071/14-ц, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Як уже було зазначено вище, такі документи були надані нотаріусу і вони в повній підтверджують факт безспірності заборгованості позивача перед АТ «Ідея Банк».

Щодо доводів позивача про те, що нотаріус не отримував від кредитора та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, зазначає, що виписка по особовому рахунку № НОМЕР_1 (до провадженні в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ) gозивача первинним бухгалтерським документом та відображає рух коштів по цьому рахунку. Відповідно виписка по рахунку клієнта підтверджує всі платежі (зарахування) за кредитним договором, що були здійсненні позивачем станом на 14.12.2020.

Детальний розрахунок заборгованості за Кредитним договором № С02.031.79035 07.04.2017 станом на 04.11.2020, який було надано нотаріусу для підтвердження заборгованості позивача, детально відображає структуру боргу (строки погашення заборгованості, суми нарахувань за кожен період, тощо) позивача за кредитним договором, в тому числі з врахуванням усіх сплат, здійснених ним, та відповідає виписці по рахунку (щодо здійснених позивачем платежів за кредитним договором, та їх зарахування).

Тому твердження позивача відносно того, що АТ «Ідея Банк» не було надано документів, які підтверджують заборгованість (в тому числі її безспірність) є безпідставним, оскільки заборгованість позивача є підтвердженою належними доказами, що були надані нотаріусу та долучені до відзиву на позовну заяву.

При цьому позивачем не надано свого розрахунку, який би заперечував заборгованість, заявлену банком до стягнення.

Щодо твердження позивача про те, що нотаріус не врахував, що строк виконання кредитного договору до 29.11.2019, а період, за який стягується заборгованість з 30.12.2019 по 04.11.2020, таким чином після 29.11.2019 відсотки не мали нараховуватися, зазначає, що із цією аргументацією відповідач повністю не погоджується. Відповідно до п. 7 Кредитного договору ця угода є укладеною з дня її підписання Сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Угодою.

Як вбачається із заяви про вчинення виконавчого напису та самого виконавчого напису нотаріуса, дата 29.11.2019 являється датою чергового платежу.

Щодо понесених позивачем судових витрат зазначає, що позивач повідомив, що ним очікується понесення судових витрат у розмірі 3908,00 грн.

Як вбачається із попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом справи, який долучений до позовної заяви, (надалі - розрахунок) загальна сума складає 11306,00грн. Але в тому ж Розрахунку вказано: 1000грн - написання адвокатом позовної заяви; 2000грн - представлення інтересів адвокатом в суді; 908 грн - судовий збір. Тож загальна сума складає 3908 грн., а не 11306,00 грн., як вказані в розрахунку.

Також згідно п. 4.1 договору про надання правової допомоги № 25/2021 від 24.03.2021 за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду в розмірі 3000 грн. (з них 1000 грн. за складання позовної заяви та 2000 грн. за представлення клієнта в суді, що ще раз підтверджує відмінності із розрахунком. Така ж відмінність випливає з квитанції №08/2021 від 24.03.2021, долученої до позовної заяви.

Із Розрахунку не вбачається якої саме справи, щодо якого клієнта чи договору він стосується.

З огляду на викладене та всупереч ч. З ст. 137 ЦПК України, із поданого розрахунку не неможливо з`ясувати орієнтований розмір понесених судових витрат по даній справі, а том такий документ не може слугувати доказом понесених судових витрат.

Як вбачається із тексту та додатків до позовної заяви, жодних доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не додано; ґрунтовне нормативне обґрунтування відсутнє. Сама ж категорія справи являється типовою. Натомість підстави позову обґрунтовані лише здогадками та припущеннями.

Тому АТ «Ідея Банк» категорично заперечує про заявлені судові витрати в такому розмірі, і просить зменшити такі до нуля.

Враховуючи наведене просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підл виконанню у справі № 348/706/21 відмовити у повному обсязі.

Короткий зміст письмових пояснень третьої особи:

29.06.2021 від третьої особи приватного нотаріуса Остапенка Є.М. поступили письмові пояснення, в яких зазначено, що третя особа не погоджується з позовними вимогами, зазначеними позивачем.

Так, 18.12.2020 до нього як приватного нотаріуса звернувся представник АТ «Ідея Банк» із заявою про вчинення виконавчого напису від 14.12.2020 № 12.4.2/168722. Також згідно вимог чинного законодавства до заяви було додано наступні документи: угода № С02.031.79035 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 07.04.2017; довідка про ненадходження платежів від 14.12.2020 № 12.4.2/С02.031.79035; виписка по рахунку клієнта фізичної особи № /1217, розрахунковий період з 07.04.2017 по 14.12.2020; детальний розрахунок по кредиту № С02.031.79035 від 07.04.2017; вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.11.2020, вих. № 12.4.2/С02.031.79035; довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № С02.031.79035 від 07.04.2017 станом на 04.11.2017 р.; Опис вкладення в цінний лист з відміткою поштового відділення від 11.11.2020 р.; Список № 16 ф. 103 згрупованих поштових відправлень з відміткою по-: відділення зв`язку від 11.11.2020 р.; список ф. 103 № 2573 згрупованих відправлень Укрпошта стандарт, з відміткою поштового відділення зв`язку від 11.11.2020; фіскальний чек ПАТ «УКРПОШТА» 0123 від 11.11.2020. Тобто йому було надано всі необхідні та передбачені законодавством України для вчинення виконавчого напису документи.

Також позивач стверджує, що він при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, здійснення його часткового погашення, тому у нього були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у написі є безспірним.

Зазначає, що в даному випадку позивач вдається до спотворенняфактів та намагається ввести суд в оману своїми хибними твердженнями, оскільки до заяви відповідача про вчинення виконавчого напису було додано перелік документів, серед яких зокрема були наявні первинні бухгалтерські документи.

Також позивач зазначає, що нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої п. 2.3 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій.

Зазначає, що в матеріалах нотаріальної справи серед інших документів наявна вимога про усунення порушення кредитних побов`язань, яку згідно опису вкладення в цінний лист АТ «Ідея Банк» було направлено на адресу позивача 11.11.2020, про що свідчить відмітка поштового відділення зв`язку.

Стверджує, що жодного порушення процедури вчинення виконавчого напису не було, оскільки для вчинення виконавчого напису обов`язковою умовою є лише надіслання вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань і наявність відмітки поштового зв`язку про її відправлення, а не одержання, оскільки боржники як правило відмовляються від одержання кореспонденції від своїх кредиторів.

Отже АТ «Ідея Банк» були подані всі необхідні документи для вчинення ним виконавчого напису, які в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості.

Враховуючи наведене просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в повному обсязі.

Стислий виклад позиції позивача:

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній, просив суд постановити рішення, яким визнати виконавчий напис, вчинений 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 31200, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за угодою № С02.031.79035 від 07.04.2017 за період з 30.12.2019 по 04.11.2020 включно на загальну суму 138856,14 грн., та 1900,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору та витрати на правову допомогу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву зазначив про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове не з`явився, у письмових поясненнях зазначив про розгляд справи у його відсутності.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.04.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.04.2021 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по даній справі відмовлено.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.06.2021 по даній справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського МНО Остапенка Є.М.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2021 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що 07.04.2017 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду № С02.031.79035 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, за умовами якої позивач отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_3 , операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Кредитним договором ліміту Кредитної лінії, доступного позивачу. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,0000% річних. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 50000 грн., та інші умови (а.с. 46-47).

Зазначений договір підписано позичальником ОСОБА_1 , що підтверджується наданими відповідачем копією зазначеного договору з проставленим підписом позивача.

04.11.2020 за вих. № 12.4.2/С02.031.79035 АТ «Ідея Банк» направило ОСОБА_1 за вказаною у кредитному договорі адресою письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань за Угоду № С02.031.79035 від 07.04.2017 в сумі 138856,14 грн., в тому числі: основний борг - 81613,55 грн.; прострочений борг - 8974,04 грн.; прострочені проценти - 43410,55 грн.; строкові проценти 4158 грн.; інші штрафні санкції - 700,00 грн., на протязі 30-ти календарних днів з дня направлення зазначеної вимоги. Вказаний лист позивач 19.11.2020.

Наведене підтверджується долученими відповідачем до відзиву на позов копією письмової вимоги, списку ф. 103 згрупованих поштових відправлень АТ «Ідея Банк» (з відміткою поштового відділення зв`язку); списку згрупованих відправлень, у тому числі відправлення № 502; опису вкладення в цінний лист (з відміткою поштового відділення зв`язку), фіскальним чеком про оплату вказаних послуг поштового зв`язку, а також витягом з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо відслідковування поштового відправлення № 502 (а.с. 51-56).

14.12.2020 АТ «Ідея Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за угодою № С02.031.79035 від 07.04.2017 за період з 30.12.2019 по 04.11.2020 включно на загальну суму 138856,14 грн. (а.с. 50).

У вказаній заяві зазначено, що вимога про повернення кредиту була надіслана боржнику 04.11.2020.

18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 31200, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за угодою № С02.031.79035 від 07.04.2017 за період з 30.12.2019 по 04.11.2020 включно на загальну суму 138856,14 грн., з яких: основний борг - 81613,55 грн.; прострочений борг - 8974,04 грн.; прострочені проценти - 43410,55 грн.; строкові проценти 4158 грн.; інші штрафні санкції - 700,00 грн. Плата за вчинення виконавчого напису становить 1900,00 грн. (а.с. 5).

На підставі даного виконавчого напису державним виконавцем Надвірнянського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бурієм Н.І. винесено постанову від 19.02.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64570034 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» 140756,14 грн. боргу (а.с. 6).

Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права:

Відповідно до п. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису викладено у Порядку вчинення нотаріальних дій (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до положень п.п. 1.1. п. 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Відповідно до п.1.2 п.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Аналіз підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вище наведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, постанові Верховного суду від 17 вересня 2020 року у справі №759/6167/18.

Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з тим постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 18 грудня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року.

Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17.

Із долученої відповідачем копії угоди № С02.031.79035 від 07.04.2017, укладеної між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», на підставі якого вчинений оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса вбачається, що зазначений договір не був посвідчений нотаріально.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 дійшла висновку, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на угоді № С02.031.79035 від 07.04.2017, укладеній між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», яка не була нотаріально посвідчена та не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже позивач ОСОБА_1 довів належними доказами невідповідність спірного виконавчого напису вимогам ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

На підтвердження факту понесення судових витрат на правову допомогу та їх розміру в матеріалах справи міститься попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом справи від 29.03.2021; копія договору про надання правової допомоги № 25/2021 від 24.03.2021, квитанцію про оплату правових послуг № 08/2021 від 24.03.2021 (а.с. 138-148).

Відповідно до умов п.п. 2.1., 2.2. договору про надання правничої допомоги, за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату винагороду в розмірі 3000 грн. (з низ 1000 грн. за складання позовної заяви та 2000 грн. за представлення клієнта в суді). Підтвердженням оплати за надані послуги є квитанція, видана адвокатом клієнту. Квитанції є невід`ємними додатками до цього договору.

Вказаний розмір судових витрат погоджений адвокатом та клієнтом, що підтверджується договором про надання правничої допомоги. Даний договір підписано сторонами. Вказані послуги оплачені в повному об`ємі, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним документом.

Таким чином суд вважає, що доводи представника позивача щодо співмірності судових витрат на правову допомогу є обґрунтованими.

Крім того обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому стороною відповідача не надано жодних доказів на доведення неспівмірності витрат на правову допомогу, понесених позивачем. Таким чином суд вважає доводи представника відповідача щодо співмірності судових витрат на правову допомогу необґрунтованими.

Висновки суду:

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити, визнати виконавчий напис, вчинений 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 31200, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за угодою № С02.031.79035 від 07.04.2017 за період з 30.12.2019 по 04.11.2020 включно на загальну суму 138856,14 грн., та 1900,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зокрема 1362,00 грн. сплаченого судового збору згідно квитанцій № 55115905 від 31.03.2021, та № 55115940 від 31.03.2021, та 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу згідно квитанції № 08/2021 від 24.03.2021, а всього 4362,00 грн.

На підставі ст.ст. 18 ЦК України, Глави 14 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовільнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 18.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 31200, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за угодою № С02.031.79035 від 07.04.2017 за період з 30.12.2019 по 04.11.2020 включно на загальну суму 138856,14 грн., та 1900,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (, місцезнаходження юридичної особи: 79008, Львівська область, м. Львів, вул. Валова, буд. 11) в користь ОСОБА_1 - 4362 грн. 00 коп. сплачених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації та проживання: 78433, с. Зелена, уч. Хрипелів, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», , місцезнаходження юридичної особи: 79008, Львівська область, м. Львів, вул. Валова, буд. 11.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, свідоцтво № 7921, адреса згідно єдиного реєстру нотаріусів: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5.

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

складено 17.02.2022.