Справа № 727/3531/21
Провадження № 2/727/275/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Танасійчук Н.М.

за участю секретаря: Дячук І.М., Желик І.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

20.04.2021 року до Шевченківського районного суду міста Чернівці звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання недійсними договору дарування та визнання права власності на спадкове майно.

В позові посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 належала її батькам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. В 1997 році мати їй подарувала свою Ѕ частку вказаної квартири, а вона пізніше подарувала цю частку своєму сину ОСОБА_7 , він в свою чергу уклав договір дарування від 15.01.2020 року із ОСОБА_4 , якому передав у подарунок Ѕ частки зазначеної квартири по АДРЕСА_2 .

У вказаній квартирі вона постійно проживала з часу укладення вищезгаданого договору, тобто з 1997 року. Вказує, що проживаючи у квартирі, вона здійснювала догляд за своїми батьками, оскільки мати та батько були особами дуже похилого віку і потребували постійного догляду. Після смерті матері в листопаді 2012 року вона офіційно зареєструвалася за вказаною адресою, та фактично проживала і здійснювала догляд за старим батьком-інвалідом ВВВ ІІ групи.

Після дарування своєї частки квартири в серпні 2018 року своєму синові ОСОБА_7 вона, користуючись правом вільного доступу до належного йому майна та користування ним на власний розсуд продовжувала проживати у даній квартирі та здійснювати догляд за батьком.

За життя її батько ОСОБА_6 постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 і ніколи не висловлював наміру подарувати свою частку квартири будь -кому із родичів, оскільки боявся залишитися на старість без житла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у віці 98 років помер (копія свідоцтва про смерть надається).

Після смерті батька вона одразу, а саме: в лютому 2019 року звернулася до нотаріуса із наміром написати заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус їй повідомила, що на час смерті у власності батька не було майна оскільки свою Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 батько подарував своєму сину ОСОБА_3 сім з половиною років тому, згідно договору дарування від 03.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Каленюк В.С., про що їй не було відомо.

У позивача виникли сумніви, щодо дійсності даного договору дарування, оскільки батько постійно підкреслював, що він проживає і користується власною квартирою і жодного натяку про те, що квартира є подарованою і йому вже не належить, не було. Відповідач ОСОБА_8 їй також ніколи не повідомляв про те, що квартира батькові вже не належить, а постійно підкреслював, що батько проживає у власній квартирі.

Укладений ОСОБА_6 договір дарування Ѕ частки квартири, що знаходиться по АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_3 , згідно якого дарувальник передав, а обдарований отримав у дар Ѕ частки квартири по АДРЕСА_2 вважає недійсним з тих причин, що спадкодавець договір не підписував, замість нього підписано договір іншою особою. У проставленому на договорі дарування посвідчувальному написі приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк В.С. зазначено лише про похилий вік дарувальника без посилання на його фізичні вади, хворобу чи іншу поважну причину, яка унеможливила самостійне підписання ним цього договору.

Вказує, що сам по собі похилий вік особи не свідчить про неможливість особи виконати підпис на документі, тому не є підставою для підписання договору іншою особою. Інших обставин, які б підтвердили неможливість дарувальника самостійно підписати договір, немає.

Посилаючись на наведене та норми законодавства, просить

-визнати недійсним договір дарування часток квартири серії ВРС №665506 виданий 03.08.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Каленюк В.С., згідно якого ОСОБА_6 подарував ОСОБА_3 Ѕ частки квартири за адресою кв. АДРЕСА_1 .

- визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця ОСОБА_6 у вигляді Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13.05.2021 року у справі відкрито загальне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

31.08.2021 року підготовче засідання закрите та справу призначено до судового розгляду.

22.06.2021 року відповідач ОСОБА_3 надіслав до суду відзив на позовну заяву , в якому вказує, що позов є безпідставним, надуманим, складеним на припущеннях та таким що не підлягає задоволенню. Вказує, що їх з позивачкою батьки володіли квартирою, що знаходиться по АДРЕСА_3 . Матір в 2007 році подарувала належну їй Ѕ квартири позивачці. Батько в 2012 році своїх Ѕ квартири подарував йому та при вчиненні даного договору були дотримані всі вимоги чинного законодавства. 05.09.2013 року Ѕ квартири була ним отримана та зареєстрована у державному реєстрі речових прав на майно. Відповідач, також, заперечує доводи позивача про те, що про вчинений батьком договір дарування вона дізналася після його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), вказуючи на те, що в 2019 році з участі сторін , судом розглядалася справа про припиненні частки в майні. В позові серед іншого позивачем подавалися документи з яких можна встановити, що про факт належності Ѕ квартири позивачу було відомо ще в 2015 році. Посилаючись на наведене просить застосувати строки позовної давності та з цих підстав відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві. Вказала, що спірна квартира, яка знаходиться на АДРЕСА_3 належала її батькам. В 1997 році матір подарувала їй свою Ѕ частку вказаної квартири, яку вона в свою чергу подарувала своєму синові ОСОБА_9 . Зазначає, що в цій квартирі вона постійно проживала з часу отримання в дарунок від матері половини квартири та продовжувала в ній проживати після того як подарувала цю частку своєму синові, водночас доглядала за своїми обома батьками. Батько до часу своєї смерті проживав у спірному житлі та ніколи не висловлював свій намір подарувати свою частку квартири кому- не -будь з родичів, оскільки боявся залишитися на старість без житла та після 2012 року ніколи не казав, що квартира йому вже не належить. ІНФОРМАЦІЯ_3 батько ОСОБА_6 помер і вона одразу звернулася до нотаріуса із наміром вступити в спадкові права, однак нотаріус повідомила їй, що в 2012 році батько уклав договір дарування за яким подарував свою частку квартири відповідачу ОСОБА_3 . В неї виникли сумніви щодо дійсності згаданого договору, тому вона звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник позивача вказувала на те, що ОСОБА_6 власноручно договір не підписував, тому відсутні підстави вважати що цей договір свідчить про дійсне волевиявлення дарувальника. Також зазначала, що оскільки позивачка проживала з батьком до часу його смерті та доглядала за ним вона має право на його спадкове майно. Просила позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 вказав, що позивач доводиться йому сестрою. Їх з позивачем батьку ОСОБА_6 , на час укладення спірного договору був 91 рік, він хворів, тому власноручно підписати договір фізично не міг і, за дорученням батька, це зробила ОСОБА_10 , яка на даний час є лежачою хворою, тому в суд прийти та підтвердити зазначене не може. Технічні засоби, з допомогою яких остання могла би зв`язатися з судом дистанційно , у неї відсутні. Нотаріус, яка посвідчувала договір, померла, тому її допитати теж неможливо. Позивач ніколи за батьком не доглядала та не проживала разом з ним до часу його смерті. Про те, що батько помер позивач довідалася через місяць після поховання. Вказує, що сестра по відношенні до батька вела себе не добросовісно і батько подарував Ѕ частки своєї квартири йому. Позивачка про це знала з самого початку , однак жодних вимог до нього з цього приводу не пред`являла , окрім вимоги про прибуток від здачі квартири в оренду. Просить застосувати строки позовної давності до зазначених позовних вимог, зазначаючи, що позивачка знала про спірний договір дарування, що підтверджується її поясненнями в позові до суду в 2019 році, до нього ОСОБА_3 , про припинення його частки у спільному майні, а саме Ѕ квартири по АДРЕСА_2 на користь сина позивача - ОСОБА_11 . Просить звернути увагу суду на позовну заяву та інші заяви позивача в тій справі, де остання вказує, що жодного дня не проживала в квартирі по АДРЕСА_2 та про смерть батька дізналася через два місяці , від сторонніх осіб, тому на його похороні присутня не була. Вказує, що та обставина, що батько після укладення договору дарування продовжував проживати в квартирі своїм звичним життям не свідчить про недійсність договору. Батько йому довіряв і подарувавши квартиру був впевнений в тому, що без житла не залишиться. Та в нього (відповідача) навіть думки не виникало сказати батькові, що квартира йому не належить.

В судове засідання ОСОБА_4 , який є третьою особою , не не з`являся, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні встановлено, що 03 серпня 2012 року між ОСОБА_6 , що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , далі іменований « ОСОБА_12 », з однієї сторони, та гр. ОСОБА_3 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 далі іменований «ОБДАРОВУВАНИЙ» з другої сторони, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно уклали цей договір про таке: 1.1. ДАРУВАЛЬНИК, ОСОБА_6 , батько, дарує тобто безоплатно передає а обдаровуваний, ОСОБА_8 , син, приймає у дар, тобто у належну дарувальнику на праві приватної спільної часткової власності Ѕ частку двокімнатної квартири спільного заселення №2(два), яка відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 17.07.2012 року №34851574, має загальну площу 55.36 кв.м, в тому числі житлову площу, а також коридор І пл..11.50 кв.м загального користування з власником квартири АДРЕСА_5 .

Даний договір посвідчено 03 серпня 2012 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Каленюк В.С., зареєстровано в реєстрі № 2814. Нотаріусом зазначено, що договір підписано сторонами у його присутності. У зв`язку з похилим віком Дарувальника договір посвідчений у нього вдома за адресою: АДРЕСА_2 та за дорученням Дарувальника , в його присутності, текст договору підписано ОСОБА_10 .

Особи сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність гр. ОСОБА_6 відчужуваної частки квартири спільного заселення перевірено.

Особу ОСОБА_10 , яка підписала договір, встановлено, її дієздатність перевірено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , який являється батьком позивача та відповідача по справі, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а с. 11)

З витребуваної ухвалою суду з державного нотаріального архіву у Чернівецькій області заяви ОСОБА_6 про те, що на момент дарування Ѕ ідеальної частки квартири він в зареєстрованому шлюбі та у фактичних шлюбних стосунках не перебуває, оскільки є вдівцем встановлено, що дана заява також підписана ОСОБА_10 , в зв`язку з похилим віком ОСОБА_6 ( а.с.151)

В матеріалах справи також наявна довіреність від 23 квітня 2012 року , згідно якої ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником в усіх державних та недержавних органах, тощо. В зазначеному документі довіритель ОСОБА_6 проставив підпис особисто ( а.с.63)

З дослідженої, за клопотанням відповідача, позовної заяви ( про зміну позовних вимог) в справі № 727/10139/19 за позовом ОСОБА_13 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл доходів від використання майна, що є у спільній частковій власності , підписаної власноручно ОСОБА_1 встановлено, що остання в зазначеній заяві ( на ст.148) стверджує про те, що з 2012 року до січня 2020 року вона не мала доступу до квартири , що знаходиться в АДРЕСА_2 ( а.с.147-150).

Допитати приватного нотаріуса ОСОБА_14 , яка посвідчувала спірний договір дарування, неможливо, в зв`язку з її смертю.

У частині 1 статті 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

За змістом цього принципу учасники цивільних відносин самостійно приймають рішення щодо встановлення договірних відносин та їх умов, щодо обрання того чи іншого способу захисту порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів тощо.

Частина 5 цієї норми встановлює презумпцію добросовісності та розумності особи при реалізації нею цивільних справ, оспорювання якої здійснюється у судовому порядку.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору.

Згідно статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже за своє сутністю договір дарування є безоплатним та в більшості випадків одностороннім правочином, юридичним наслідком укладення якого є безповоротне припинення права власника на майно, що є предметом даного договору, та виникнення права власності на нього у обдаровуваної особи.

Частина 2 статті 719 ЦК України встановлює, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За приписами частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що їх з відповідачем батько не підписував договір дарування, отже в нього не було волевиявлення на дарування належної йому квартири. Договір дарування підписаний за довіреністю ОСОБА_10 , в зв`язку з похилим віком дарувальника ОСОБА_6 , а на думку позивача та її представника похилий він не є тією обставиною, що могла завадити дарувальнику власноручно підписати документ. Крім того позивач стверджує, що постійно проживала за однією адресою разом з батьком, тому вважає , що має право на спадкове майно , тобто Ѕ спірної квартири.

За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, встановлено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено.

Як встановлено в судовому засіданні на час укладення договору дарування спірної квартири дарувальник ОСОБА_6 , перебував у похилому віці - 91 рік, хворів. Для нотаріального посвідчення оскаржуваного договору дарувальником надавалися необхідні документи для його посвідчення, зокрема документи що посвідчують належність ОСОБА_6 відчужуваної частки квартири спільного заселення , свідоцтво про смерть дружини дарувальника ОСОБА_5 . Та обставина, що дарувальник після укладення договору продовжував проживати у спірній квартирі, не свідчить про недійсність відповідного договору, а навпаки підтверджує добросовісність відповідача по відношенні до свого батька. Все вищезазначене, в сукупності, свідчить про дійсність намірів дарувальника ОСОБА_6 на укладення правочину.

Зі змісту договору дарування вбачається, що на момент його укладення волевиявлення дарувальника було вільним, усвідомленим і відповідало його внутрішній волі та йому було роз`яснення наслідки його укладення.

Водночас позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема доводи позивача про те, що вона проживала разом з батьком до часу його смерті спростовуються дослідженою в судовому засіданні уточненою позовною заявою ОСОБА_1 в справі № 727/10139/19, де остання стверджує протилежне.

Зважаючи на викладене, суд визнає безпідставними доводи позивача про відсутність волі дарувальника ОСОБА_6 на укладення договору дарування спірної квартири та відмовляє у задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності вимог.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю, витрати по сплаті судового збору поверненню їй не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на майно , відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2022 року

Суддя Н.М.Танасійчук