Житомирський апеляційний суд
Справа №295/102/21 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Н. Ф.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/102/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданою через представника ОСОБА_2 , та Департаменту патрульної поліції,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 травня 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Слюсарчук Н.Ф. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції. Просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 34 392,22 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Позов обґрунтовано тим, що 11 травня 2020 року інспектором Недашківським Л.П. було винесено постанову серії ЕАМ №2514492, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та накладено штраф в розмірі 170 грн. Не погодившись із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся за захистом в порядку адміністративного судочинства. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2020 року та додатковим рішенням цього ж суду від 14 грудня 2020 року в справі № 295/5685/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений, визнано протиправною і скасовано постанову інспектора про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2514492 від 11 травня 2020 року, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Внаслідок протиправного рішення відповідача ОСОБА_1 заподіяна моральна шкода, яка полягає у приниженні його честі, гідності, що спричинило моральні переживання і порушення нормальних життєвих зв`язків. Також моральна шкода була завдана безпідставним притягненням його до адміністративної відповідальності шляхом незаконного винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення від 11 травня 2020 року, що спричинило у подальшому витрачання часу і зусиль для захисту порушених прав ОСОБА_1 в судовому порядку.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12 травня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн та 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, сторони ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 та Департамент патрульної поліції подали апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції у відмовній частині заявленої суми моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким достягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 32 392,22 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також достягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн., тобто фактично просить позов задовольнити у повному обсязі, а також відшкодувати витрати, понесені на професійну правничу допомогу, також у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Законом України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено мінімальний розмір моральної шкоди, який не може бути меншим від одного мінімального розміру заробітної плати за кожен день перебування під слідством та судом. У даному випадку мінімальний розмір дорівнює 34 394,22 грн., який обрахований за період після винесення правоохоронним органом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по набуття рішенням суду законної сили. За фактом сума розрахована за період після 11 травня 2020 року до 07 грудня 2020 року. За виключенням стягнутої судом першої інстанції шкоди в розмірі 2 000 грн., на переконання скаржника, належить достягнути 32 392,22 грн. Наголошено на тому, суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір мінімальної суми моральної шкоди, чим порушив норми вищевказаного Закону та не врахував правового висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №303/3973/17, та правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2018 року в справі №686/23731/15-ц. У разі задоволення апеляційної скарги стягненню підлягають витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі, з урахуванням стягнутих судом першої інстанції 1 000 грн (2 500 - 1 000 = 1 500).

Департамент патрульної поліції у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу аргументує тим, що фактичного стягнення не відбулося, постанова про адміністративне правопорушення судом скасована та в подальшому не породила правових наслідків щодо її виконання відносно позивача. Вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача, оскільки рішення суду з даного приводу відсутнє, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Державна патрульна поліція просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позивачу відмовити у задоволенні позову. Своє відношення до апеляційної скарги зосереджує на тому, що з позивача штраф не стягнутий та судовим рішенням дії відповідача неправомірними не визнавалися. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяла позивачу моральної шкоди. Позивач не надав доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Від третьої особи Державної казначейської служби України відзиву на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 не надходило. Відзиву на апеляційну скаргу відповідача Департаменту патрульної поліції від учасників справи не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу позивача підтримав у межах її доводів та вимог. Просить відповідачу в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції заперечив задоволення апеляційної скарги позивача. Підтримав апеляційну скаргу відповідача та просить позивачу відмовити у задоволенні позову за недоведеністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).

Із матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав неправомірних дій посадової особи інспектора роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Недашківського Леоніда Павловича, під час зупинення, складання постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у розмірі 170 грн.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Статтею 23 ЦК України унормовано право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу.

Відповідний правовий висновок щодо застосування ст.ст.1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року в справі №6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року в справі №199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року в справі №686/20012/18.

Судом на підставі беззаперечних доказів встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2020 року в справі №295/5685/20, яке набрало законної сили 07 листопада 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Недашківського Л.П. про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволений. Визнано протиправною та скасовано постанову інспектора роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Недашківського Л.П. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2514492 від 11 травня 2020 року (а.с.8-10).

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 грудня 2020 року, яке набрало законної сили 29 грудня 2020 року, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП України (а.с.22).

Отже, доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції про відсутність судового рішення про визнання дій посадової особи незаконними, спростовуються змістами вищевказаних рішень Богунського районного суду м. Житомира, якими здійснення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП України, що якраз свідчить про незаконність дій посадової особи інспектора роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Недашківського Л.П. при ініціюванні та здійсненні ним вищевказаного провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.6 ст.121 КУпАП України за надуманими ознаками.

Інший довід апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції про несплату позивачем штрафу також не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи були понесені потерпілим витрати на погашення штрафу.

Отже, закриття справи про адміністративне правопорушення має місце за відсутності у діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП України. Тобто, справа про адміністративне правопорушення взагалі не мала бути ініційована. За таких обставин закриття справи про адміністративне правопорушення тягне наслідок цивільно-правового характеру і є доказом того, що діями відповідача заподіяна позивачу моральна шкода.

Оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено неправомірність дій посадової особи інспектора роти №2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Недашківського Л.П., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

Питання полягає лише у тому, який розмір є достатнім для відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є доволі складним процесом. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Разом із тим, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачеві незаконними діями працівника поліції, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги позивача, поданої через представника ОСОБА_2 , про безпідставне зменшення судом першої інстанції розміру мінімальної суми моральної шкоди, передбаченої положеннями ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Окрім вищевикладеного частина перша ст.13 зазначеного вище Закону передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням інших обставин справи.

Апеляційний суд приймає також до уваги конкретні обставини адміністративної справи, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок неправомірного притягнення його до адміністративної відповідальності, а саме: зниження ділової репутації, приниження позивача в очах близьких, рідних, знайомих через обвинувачення у вчинення адміністративного правопорушення, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та доведеності своєї невинуватості, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується із правильним висновком суду першої інстанції про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди у сумі 2 000 грн.

Не заслуговують на увагу посилання заявника на неврахування судом першої інстанції висновку Верхового Суду України, викладеного у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №303/3973/17, та висновку Великої Палати Верхового Суду, сформульованого у постанові від 20 вересня 2018 року в справі №686/23731/15-ц, оскільки рішення суду першої інстанції не суперечить викладеним у вказаних постановах висновкам й, відповідно, не свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріально та процесуального права. Крім того, під час вирішення тотожних спорів суд має враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Апеляційний суд враховує позицію щодо застосування відповідних норм права, викладену в постанові Верхового Суду від 20 грудня 2021 року в справі №215/7147/20, переглядаючи спір з тотожними правовідносинами та за подібних обставин справи.

Із огляду на вищевикладене, інші доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та на його законність не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, яким правильно надана оцінка судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають, то колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що апеляційна скарга позивача залишається без задоволення, підстав для нового розподілу витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, немає. Суд першої інстанції обґрунтовано стягнув у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 1 000 грн., зваживши на часткове задоволення позовних вимог, обсяг фактично наданих послуг, розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат.

Підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, також немає.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , та апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: