Справа № 510/1343/21
Провадження № 2/510/324/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2022 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Бошков І.Д.,

за участю секретаря - Березенко С.П.,

розглядаючи у судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач, ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала письмову заяву.

Представник позивача ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі та участі позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі - продажу від 05.09.2011р.; копія договору від 03.10.1967р.; копія заповіту ОСОБА_4 від 25.06.2010р., складеного на ім`я ОСОБА_2 ; копія листа Виконавчого комітету Ренійської міської ради від 29.04.2013р.; копія технічного паспорту на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що представник позивача звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача, зазначивши, що 05.09.2011р. між позивачем та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю-продаж гаражу № НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_1 . У той же день сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передав відповідачу обумовлену суму, а вона передала нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонував ОСОБА_2 привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що відповідач не може це зробити, так як вона хоча і є власником гаражу, однак своє право власності ще не зареєструвала, так як не завершила процедуру оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 . Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнила, що усі питання вирішить та оформлять правочин.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки відповідач (продавець) ОСОБА_5 не мала на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачу передані гроші, а позивачу - об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висувала вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_1 , в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкт нерухомості у відповідача, який вона фактично не мала права відчужувати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (і/н НОМЕР_2 ) право власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков