ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/155/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

апелянта - ОСОБА_1 ,

представника апелянта - ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/18204/20 за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 08 жовтня 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненим зобов`язання та зобов`язання закрити карткові рахунки,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання припиненим зобов`язання та зобов`язання закрити карткові рахунки.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 14 жовтня 2007 року між ним та банком укладено кредитний договір, згідно умов якого він отримав кредит у розмірі 1600 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У 2013 році банк звернувся до суду із позовом про стягнення з нього всієї суми кредиту. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2013 року в справі №607/957/13-ц з нього на корить банку стягнуто заборгованість за кредитом у розмірі 6975 грн. 35 коп. Вказані кошти ним повністю сплачено та 29 травня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак, не дивлячись на це, 12 червня 2017 року за заявою банку приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з нього на користь банку борг у розмірі 27030.49 грн. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2018 року в справі № 607/13947/17 вказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. При цьому, судом при винесенні даного рішення встановлено факт повного погашення заборгованості.

Однак, при оформленні кредиту в одному із банків, він дізнався про наявність у нього заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк», що не відповідає дійсності та негативно впливає на його кредитну історію. Згідно інформації банку у нього є заборгованість у розмірі 1362.28 доларів США за угодою №SAMDN 5529 та заборгованість 8144.14 грн. за угодою №SAMDN7711. При цьому угода №SAMDN 5529 була предметом розгляду вищевказаних судових спорів. Угода SAMDN7711 між ним і банком не укладалась та коштів за нею він не отримував.

У зв`язку з викладеним, просив суд припинити правовідношення за кредитним договором від 14 жовтня 2007 року, укладеним між ним та банком: угода №SAMDN 5529 за банківською Універсальною карткою «Голд», угода №SAMDN7711, та зобов`язати закрити карткові рахунки, відкриті на його ім`я.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 неодноразово звертався в АТ КБ «ПриватБанк» і просив закрити відкриті на його ім`я карткові рахунки, але відповідач безпідставно і протиправно не визнає факту погашення ним всіх виплат, передбачених кредитним договором від 14 жовтня 2007 року, та здійснює безпідставне і протиправне подальше нарахування боргу. Враховуючи факт неодноразового визнання судами повного погашення ОСОБА_1 усіх виплат за кредитним договором від 14 жовтня 2007 року, апелянт вказує на припинення правовідношення між ним і відповідачем.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

20 січня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» - Панькова О.П.

Відзив мотивований тим, що 14 жовтня 2007 року між банком та позивачем було укладено договір, згідно умов якого позивач отримав кредит у розмірі 1600 доларів США. Договірні відносини належним чином не виконанні, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, а банк не позбавлений права на отримання процентів та пені за несвоєчасну сплату кредиту. Таким чином, правовідносини не є припиненими. Зауважує, що такі вимоги позивача, як визнання зобов`язання припиненими та закриття карткових рахунків не підлягають задоволенню, оскільки носять в певній частині зобов`язуючий характер та є такими, що не забезпечують ефективний спосіб захисту.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

В судовому засіданні 14 лютого 2022 року представник відповідача Паньков О.П. проти апеляційної скарги заперечив. В наступні судові засіданні представник відповідача не з`явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

14 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 1600 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що визнається сторонами спору та підтверджується матеріалами справи.

У 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», звернулось в суд із позовом до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 жовтня 2007 року в сумі 873.01 доларів США, з яких: 306.50 доларів США - заборгованість по кредиту, 305.34 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 160 доларів США - комісія за річне обслуговування, а також штрафи відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг: 62.58 доларів США - штраф (фіксована частина), 38.59 доларів США - штраф (процентна складова).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2013 року в справі №607/957/13-ц задоволено позов банку і стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 жовтня 2007року в сумі 6975 грн. 35коп. та судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. (а.с.17-18).

06 травня 2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження № 43188001 за виконавчим листом №607/957/13ц від 12 листопада 2013 року, виданим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області на підставі вище вказаного рішення суду від 26 вересня 2013 року. Надано боржнику строк для добровільного виконання до 13 травня 2014 року (а.с.20).

26 травня 2014 року позивачем, на виконання вищевказаного рішення суду, внесено на рахунок державної виконавчої служби кошти у розмірі 6975.35 грн. та 229.40грн., що підтверджується квитанціями №26 та №28 від 26 травня 2014 року, виданими філією Тернопільського обласного управління Ощадного банку України про внесення коштів на рахунок Відділу ДВС (а.с.23).

29 травня 2014 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №43188001, відкритого за виконавчим листом №607/957/13ц, виданим Тернопільським міськрайонним судом 12 листопада 2013року, у відповідності до п.8 ч.1 ст.49 чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.21-22).

12 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5322, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг за Кредитним договором від 14 жовтня 2007 року у розмірі 30030.49грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 306.50 доларів США; заборгованість за відсотками - 333.06 доларів США; пеня та комісія - 330.00 доларів США; штраф - 48.48 доларів США, що всього становить 1018.04 доларів США та за курсом НБУ станом на 30 квітня 2017 року становить 27030 гривень 49 копійок, та 3000 грн. витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису (а.с.28-29).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2018 року в справі №607/13947/17 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса від 12 червня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований у реєстрі №5322 (а.с.30-33).

При винесенні рішення суд зазначив, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості, що призвело до подвійного стягнення заборгованості, оскільки на час вчинення оспорюваного виконавчого напису від 14 жовтня 2007 року був вирішений по суті спір щодо стягнення заборгованості за вказаним договором, а саме 26 вересня 2013 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

01 липня 2022 року ОСОБА_1 звертався до банку із заявою про вилучення записів про заборгованість та закриття рахунків в АТ КБ «ПриватБанк» відкриті на ім`я заявника (а.с.11-12).

На вказану зяву ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь від 27 липня 2020 року №20.1.0.0.0/7-200703/7151, з якої слідує, що не вбачається можливим вилучити інформацію про наявну заборгованість та закрити відкриті на ім`я заявника рахунки (14-15).

З довідки, виданої банком позивачу 01 липня 2020 року №E50L0OHG2M66RF3 вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед банком за наступними договорами: у розмірі 1362.28 доларів США за угодою №SAMDN 5529 від 26 жовтня 2007 року, картка Універсальна «Голд» та заборгованість 8144.14 грн. за угодою №SAMDN7711 від 10 січня 2013 року, «Bad card».

В судовому засідання представник банку пояснив, найменування картки «Bad card», за угодою №SAMDN7711 свідчить про те, що вказана карта позивачу не видавалась та зазначена у довідці помилково.

Згідно виписки по рахунку позивача за угодою №SAMDN 5529 від 26 жовтня 2007 року за період з 26 жовтня 2007 року по 30 листопада 2020 року вбачається, що по рахунку значиться заборгованість у розмірі 1362.82 доларів США (а.с.49-66).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті).

Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факт укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 539/3306/17.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Такий висновок викладений у Верховного Суду України від 06 липня 2016 року в справі №6-118цс16.

З аналізу матеріалів справи слідує, що відбулося належне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н, укладеного 14 жовтня 2007 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом повного погашення заборгованості по вказаному кредиту згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2013 року в справі №607/957/13-ц, що підтверджено квитанціями від 26 травня 2014 року №26 та №28, згідно яких внесено на рахунок ДВС кошти у розмірі 6975.35 грн. та 229.40 грн.

Крім того, 29 травня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №43188001 відкритого за виконавчим листом №607/957/13-ц виданим Тернопільським міськрайонним судом від 12 листопада 2013 року.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що сам по собі факт виконання рішення суду про стягнення заборгованості у повному розмірі не свідчить про припинення зобов`язання внаслідок його виконання, проведеного належним чином, оскільки з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» про те, що з моменту ухвалення рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2013 року в справі №607/957/13-ц до повного погашення заборгованості залишилась частина непогашеного боргу в розмірі 1362.28 доларів США за угодою №SAMDN 5529, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки матеріалами справи не підтверджено, яке відношення має оспорюваний кредитний договір № б/н від 14 жовтня 2007 року до угоди №SAMDN 5529 від 26 жовтня 2007 року.

Подану відповідачем виписку по рахунку ОСОБА_1 за угодою №SAMDN 5529 від 26 жовтня 2007 року за період з 26 жовтня 2007 року по 30 листопада 2020 року, згідно якої по рахунку значиться заборгованість у розмірі 1362.82 доларів США, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки у даній справі досліджується правовідносини, які виникли на підставі кредитного договору № б/н від 14 жовтня 2007 року.

Колегія суддів зазначає, що права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені статтею 625 ЦК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання припиненим зобов`язання згідно кредитного договору № б/н, укладеного 14 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Щодо позовних вимог про зобов`язання закрити карткові рахунки, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Пунктом 20.5 Інструкції № 492 Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів передбачено, що закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов`язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім`я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи, у тому числі фізичної особи - підприємця, підписується власником рахунку або уповноваженою ним особою. Заява про закриття поточного рахунку фізичної особи-підприємця засвідчується відбитком печатки (за наявності).

Отже, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта в будь-який час в порядку, передбаченому вказаними нормами.

Право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відбулося належне виконання кредитного договору № б/н, укладеного 14 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», шляхом повного погашення заборгованості по вказаному кредиту згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2013 року в справі №607/957/13-ц.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до банку із заявою про розірвання кредитного договору № б/н, укладеного 14 жовтня 2007 року та просив закрити всі рахунки, відкриті на підставі даного договору. Однак, у задоволенні вказаної заяви банк відмовив, а тому наявні всі підстави для задоволення цих вимог на підставі положень статті 1075 ЦК України.

Аналогічні висновок викладений у постанові КСЦ у складі Верховного Суду від 23 липня 2020 року у справі № 519/875/14-ц.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, що відкриті на ім`я позивача рахунки стосуються інших укладених сторонами договорів, а не договору № б/н від 14 жовтня 2007 року, зобов`язання відповідача за яким припинилися.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмови визнання припиненим зобов`язання скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення, яким позов задовольнити.

На підставі Закону України «Про захист прав споживачів» позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст.133, 141, 382 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 2102 грн. (840.80 грн. ставка в суді першої інстанції + 1261.20 грн. ставка в апеляційному суді).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненим зобов`язання та зобов`язання закрити карткові рахунки - задовольнити.

Визнати зобов`язання ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» по кредитному договору № б/н, укладеному 14 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» - припиненими.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» закрити карткові рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору № б/н від 14 жовтня 2007 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 2102 (двi тисячi сто двi) гривнi 00 копiйок судового збору за розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 31 березня 2022 року.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Київ вул. Грушевського, 1Д, .

Головуючий

Судді