Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір № 28708 від 21.04.2021 року.

В обґрунтування позову вказувала, що 21.04.2021 року між сторонами укладено договір № 28708, відповідно до якого позивач отримала фінансовий кредит у розмірі 1 500 грн. строком на 30 днів на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язалась повернути кошти, сплатити проценти за користування. Позивач вважає, що при укладенні вказаного договору порушено її права як споживача відповідно до Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про споживче кредитування», оскільки при видачі кредиту працівники відповідача не ознайомлювали її з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не ознайомили її з Правилами надання коштів у позику. Вказує, що відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням, а також під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Зазначає про несправедливу та непропорційно велику суму компенсації за користування кредитом, що порушує п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», невідповідність п. 2.4 кредитного договору ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» та вказує про незаконність плати за обслуговування кредитної заборгованості, а тому звернулась до суду за захистом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранова А.Ю.

10.09.2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про отримання відповідачем 21.09.2021 року копії ухвали про відкриття провадження у даній справі та копії позовної заяви з додатками, а також про отримання позивачем 21.09.2021 року копії ухвали про відкриття провадження.

11.10.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від директора відповідача О. Астаніної надійшов відзив, в якому остання зазначає, що позивач посилається на недіючу редакцію ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а Правила надання коштів у позику, розміщені на сайті https://www.aviracredit.com.ua, є відкритими для необмеженого кола осіб та позивач мав можливість ознайомитися з ними до того як ініціювати укладення договору. Договір укладено в належній формі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» і саме позивач ініціював його укладення, при цьому остання погодила його істотні умови, надала власне фото з паспортом в руках та погодила підписання договору електронним підписом одноразового ідентифікатора, що є аналогом власноручного підпису. При укладенні договору відповідачем дотримано вимог чинного законодавства, а тому представник (директор) відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

21.04.2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» укладено договір про надання фінансового кредиту № 28708.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 1 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах договору.

Згідно з п. 1.2-1.5 договору кредит надається в безготівковій формі в національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, строком на 30 днів, тобто до 20.05.2021 року, але в будь-якому випадку діє до повного виконання сторонами, під 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. За використання системи дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію в розмірі 15% від суми фінансового кредиту.

Невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті товариства www.aviracredit.com.ua (п. 1.7 договору).

Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.1 договору).

За графіком розрахунків орієнтовна сукупна вартість кредиту становить 2 850 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору, останній складений українською мовою та підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6.7-6.8 договору, підписанням останнього клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, а також підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідачем також надано копії наступних документів: публічна пропозиція (договір оферти) ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп»; заявка ОСОБА_1 № 80625; Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 28708 від 21.04.2021 року; додаток № 1 до договору № 28708 від 21.04.2021 року; розрахунок заборгованості по договору № 28708 від 21.04.2021 року; фото позивача з паспортом в руках; внутрішні Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового лізингу, затверджені 05.02.2021 року протоколом загальних зборів учасників товариства № 1/2021; роздруківка відправлених позивачу смс; історія відвідувань ОСОБА_1 сайту відповідача; договір-заява на інформаційне обслуговування № 839 від 18.02.2020 року, укладений між ТОВ «Українське бюро кредитних історій» та ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп»; договір-доручення № ПБ1395/07 від 13.07.2020 року, укладений між ТОВ «ФК «Авіра-груп» та ТОВ «Платежі онлайн» з додатками № 1, 2; інформаційна довідка № 45/10 від 04.10.2021 року про успішну транзакцію видачі кредиту № 28708.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі.

З матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що укладенню електронного договору позики передували поетапні дії позивача з реєстрації як користувача на сайті відповідача шляхом створення унікального акаунту користувача (особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв`язку, місця проживання, а також телефонами родича та знайомого.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Статтею 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 1, 2 ст. 1056 ЦК України за договором позики (кредитним договором) позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів суми позики (кредиту), причому тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом (позикою), розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, презумпція свободи договору та диспозитивність законодавчої регламентації відносин позики і кредитування надають сторонам договору позики (кредитного договору) право самостійно визначати будь-які умови договору, в тому числі розмір і порядок плати за користування позикою, за однією лише умови - щоб домовленість сторін не суперечила законодавству.

10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року №1734-VІІІ, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які втратили свою дію 10.06.2017 року, тобто до укладення кредитного договору.

Відповідно до внесених змін до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на момент укладення кредитного договору) реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо.

Законодавством у сфері відносин позики і кредитування не встановлено заборони щодо можливості врегулювання сторонами договору позики своїх відносин, які не врегульовані законодавством, на власний розсуд в частині встановлення комісійної винагороди за користування позикою, у зв`язку з чим умови спірного договору врегульовані сторонами у відповідності до положень ст. 6, 626-628 ЦК України.

Нормами Цивільного Кодексу України підтверджено можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких, зокрема, строк користування позикою (кредитом). Тому умови про конкретний розмір плати за користування позикою повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства.

Умови договору про надання фінансового кредиту погодженні сторонами до його укладання, викладенні в тексті спірного договору у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображенні у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору позики.

Внаслідок відображення у графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення.

Через особливість укладання договору позики в електродній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, яке здійснюється дистанційно відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», виключається прямий контакт позичальника з відповідачем та можливість спонукання позичальника до укладання договору, можливість застосування до нього фізичного чи психічного тиску, а також введення клієнта в оману.

Таким чином, укладання спірного договору на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, в тому числі позивача, шляхом вчинення спільних дій та не суперечать вимогам чинного законодавства.

Згода позивача з умовами надання фінансового кредиту на погоджених умовах та встановленням з відповідачем правових відносин підтверджена тією обставиною, що після отримання від відповідача суми позики на власну банківську картку, позивачем не здійснено зворотного переказу коштів відповідачу як помилково одержаних.

Відповідно до п. 6.7-6.8 договору позивач підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі та вона зобов`язується їх неухильно дотримуватись, а також, що отримала від товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У термін до 20.05.2021 року сума фінансового кредиту, процентів та комісійної винагороди за користування позикою не повернуті позивачем, чим порушено грошове зобов`язання, що виникло зі спірного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафам, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно, встановлення сторонами в договорі фінансового кредиту неустойки за порушення строків виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та погодження її розміру відповідає вимогам законодавства та є результатом вільного волевиявлення сторін правочину, в тому числі позивача.

Умови оспорюваного позивачем договору не суперечать нормам чинного законодавства України та погодженні сторонами договору відповідно до ст. 6, 536, 626-628, 1046, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору контрагента, здійснення оплати за користування чужими грошовими коштами, правових наслідків порушення зобов`язання.

З умов оспорюваного договору не вбачається порушення прав позивача, в тому числі ці умови не є такими, що суперечать вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, оскільки оспорюваний позивачем договір не суперечить нормам чинного законодавства України та погоджений сторонами відповідно до норм Цивільного кодексу України щодо свободи договору, визначення сторонами його умов, вибору конрагентів, здійснення оплати за користування чужими коштами, а також зважаючи на те, що оспорюваним договором не порушуються права позивача, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяА. Ю. Цуранов