Справа № 465/8224/21
Провадження № 2/461/381/22
23.02.2022 року місто Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Стрельбицького В.В.,
за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.,
представника позивача Олексів Н.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про скасування арешту,
Фактичні обставини справи, суть клопотання та дані про особу, яка його заявила, суть питання, яке вирішується судом.
У провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування арешту.
Представник відповідача ОСОБА_2 подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. Заяву обґрунтовує тим, що оскільки позивач є власником майна на яке накладено арешт та боржником у виконавчому провадженні, правила ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» на спірні правовідносини не розповсюджуються. Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України, а не в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, провадження у цивільній справі підлягає закриттю, на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, представник відповідача посилається на те, що позивачем при зверненні до суду не дотримано порядок подачі скарги на дії виконавця та ним здійснюється захист своїх прав у спосіб не передбачений законом.
Представник позивача подала до суду заперечення на заяву про залишення позову без розгляду, яке підтримала в судовому засіданні. Просила відмовити в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, оскільки вважає, що відсутні підстави для її задоволення.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції.
Відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи, в тому числі поданого клопотання, у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Мотиви та висновки суду, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
Як вбачається із позовної заяви, позивачу стало відомо із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер Інформаційної довідки 197264265 від 22.01.2020 р.), що на все її нерухоме майно (невизначене майно), окрім квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (тип обтяження), що зареєстроване:
При цьому, як зазначено в позові, ОСОБА_1 було відомо, що 06.09.2010 р. головним державним виконавцем Шестаком О.В. ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 21170604 по виконанню виконавчого напису № 311, виданого 05.03.2010 р. приватним нотаріусом ЛМНО Сиротяк М.Р. про звернення стягнення на:
-квартиру АДРЕСА_4 , яка складається з однієї житлової кімнати та кухні, житловою площею 26,3 кв.м., загальною площею 43,8 кв.м.;
-квартиру АДРЕСА_5 , яка складається з однієї житлової кімнати та кухні, житловою площею 13,6 кв.м., загальною площею 28,0 кв.м., комора в підвалі площею 2,0 кв.м., в спільному користуванні приміщення ІХ/5,3 кв.м.;
Тобто, на виконанні у Підрозділі примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області перебував не виконавчий лист про примусове виконання рішення будь-якого суду, а саме виконавчий напис нотаріуса.
Однак, в даному випадку, ОСОБА_1 , будучи боржником у ВП № 21170604, не виступала у жодному судовому процесі як відповідач, відповідний позов до неї не пред`являвся, оскільки стягувач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», вирішив поновити свої права по стягнений заборгованості не у судовому порядку, а шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на майно ОСОБА_1 , що передане в іпотеку. Відтак, в межах ВП № 21170604 виконувався саме виконавчий напис № 311, виданий 05.03.2010р. приватним нотаріусом ЛМНО Сиротяк М.Р.
Неможливо не відзначити, що у поданій заяві представник відповідача посилається на два різні способи вирішення даної справи, а саме залишення позову без розгляду та закриття провадження у справі, які у цій ситуації є взаємовиключними. Наведений факт вказує на неналежне обґрунтування заяви.
Відповідно до вимог ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом наведених положень, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 цього ж Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно п.2. статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Системний аналіз зазначених положень законів дає підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за судовим рішенням щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.
Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способам захисту зазначеного права і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Продовження арешту майна, за відсутності для цього законних підстав, які повинні бути оцінені в ході судового розгляду, призводить до порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Відповідно до частини 1, 2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав з разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача про залишення позову без розгляду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 260, 353-355 ЦПК України, суд, -
У задоволенні заяви представника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Семена І.Р. про залишення позову без розгляду відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.