Справа №766/1700/22 н/п 2-о/766/288/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Іванцової Н.К. ,

за участю секретаря Шевченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просить встановити факт, що вона є єдиним законним представником і опікуном дитини - сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікується ним одноособово з усіх питань його життєдіяльності, виховання, визначення місця та країни проживання без згоди біологічного батька дитини.

В обґрунтування заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син, відомості про батька якого у свідоцтво про народження були внесені з її слів на підставі ст. 135 СК України. З моменту народження сина його утриманням, навчанням та вихованням займалася самостійно. Також заявник вказує, що 09.11.2021 року вона уклала шлюб з громадянином Ізраїлю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на даний час має намір виїхати на постійне місце проживання до Ізраїлю. У зв`язку з чим звернулася до суду із вказаною заявою.

Заявник в судове засідання не з`явилась, від представника заявника - адвоката Пархоменко Ю.В. надійшла заява, якою остання підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності.

Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, якою зазначив про відсутність у служби обґрунтованого сумніву щодо достовірності викладених у заяві обставин, просив розглядати справу без їх участі, щодо винесення рішення покладався на розсуд.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення , зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від31.03.1995р.№5 „ Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 04.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 372. Матір`ю дитини є ОСОБА_4 . Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України, сформованого 27.10.2021 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), відомості про батька дитини - ОСОБА_5 , записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до довідки про отримання допомоги № 194/33 від 31.01.2022 року, виданої управління праці та соціального захисту населення Корабельної районної у м.Херсоні ради, ОСОБА_1 з 01.06.2009 року до 01.08.2020 року було призначено допомогу одинокої матері на сина ОСОБА_2 , 2009р.н. Таким чином з моменту народження сина заявник самостійно утримує сина та дбає про створення для нього необхідних побутових умов, про його виховання, навчання та розвиток.

Своєю заявою, засвідченою 11.10.2021 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Полончак Ганною Петрівною та зареєстрованою в реєстрі за № 727, ОСОБА_4 повідомила, що у зареєстрованому шлюбі, як на території України, та і за її межами, не перебуває, а також не має перешкод для укладення шлюбу. Заявнику під час написання заяви були роз`яснені нотаріусом правові наслідки недійсності шлюбу.

09 листопада 2021 року між заявником та громадянином держави Ізраїль ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що було зроблено актовий запис № 1327 (а.с. 9), відповідно до якого заявник змінила своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

В своїй заяві заявник зазначала про намір виїхати на постійне місце проживання в Ізраїль, однак для настання правових наслідків, як-то отримання громадянства, усиновлення згідно законодавства Ізраїлю необхідно надати судове рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яким встановлено, що вона є законним представником своєї малолітньої дитини.

Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VI).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Стаття 315 ЦПК України називає окремі категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Поряд з цим, такий перелік не є вичерпним та відповідно до частини другої вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким заявниця обґрунтовувала свою заяву, судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Цим же пунктом визначено, що суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав (наприклад, для вирішення питання про наявність права на спадщину у особи, яка законодавством України не віднесена до кола спадкоємців за законом).

Нормами статті 135 СК України визначений порядок запису про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлено.

Згідно частини 1 цієї статті передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народження провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

З урахуванням викладеного, суд вказує, що належними доказами підтвердження того, що відомості про батька дитини записані зі слів матері, є свідоцтво про народження дитини, Витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно ч.1 ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною 1 статті 63 передбачено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу.

Відповідно до статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не є дитиною-сиротою, батьки не позбавлені батьківських прав щодо нього, у суду відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення піклувальника (опікуна) над дитиною, що є необхідною передумовою для призначення піклування (опіки).

За таких обставин судом не може бути встановлено, що заявник є і законним представником, і опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак судом може бути встановлено факт, що матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням того, що відомості про батька дитини до актового запису про народження дитини внесені відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 135 СК України, є єдиним законним представником (опікуном) свого неповнолітнього сина згідно ст.242 ЦК України.

Питання відсутності у неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час народження батька, особа якого записана зі слів матері відповідно до норм ст. 135 СК України, врегульовано нормами Сімейного кодексу і не потребує додаткового встановлення в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Також у ч. 2 ст. 6 цієї Конвенції зазначається, що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статті 3, 11 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 покладають на Держави - учасниці цієї Конвенції зобов`язання забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, також вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Вимога Конвенції ООН про права дитини обумовлена потребою забезпечити вирішення питань, що стосуються виховання і піклування про дитину, у легітимний спосіб і таким чином гарантувати стабільне життя дитини і впорядкованість її відносин з батьками чи іншими піклувальниками.

Багатостороннім міжнародним договором, спрямованим на захист дитини від незаконного переміщення чи утримання, є Гаазька Конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої приєдналися Україна та Ізраїль.

У статті 5 Гаазької Конвенції вживаються поняття «право піклування» і «право доступу», тлумачення яких обмежено виключно цілями Конвенції. Так, «право піклування» охоплює права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини, а «право доступу» включає право спілкуватися з дитиною, у тому числі переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання.

Право піклування в контексті Конвенції охоплює не лише визначення місця проживання дитини, а й вирішення питань про тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон. Тобто, наявність документа, що визначає місце проживання дитини з одним із батьків, не є підставою для зміни дитиною держави проживання цим з батьків одноособово. Зміна країни проживання дитини вимагає окремого узгодження з тим з батьків, який проживає окремо (а за відсутності - потрібен дозвіл суду), адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичного соціального, культурного, мовного середовища дитини, тобто впливає на питання, пов`язані з її подальшим життям, розвитком і вихованням.

На території держави Ізраїль недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та письмового підтвердження факту запису даних про батька зі слів матері, оскільки Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв`язані Гаазькою Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), статтею 3 якої встановлено, що права піклування, згадані в пункті a, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Статтею 5 цієї Конвенції Для цілей цієї Конвенції визначено: a) "права піклування" включають права, пов`язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини.

Для настання правових наслідків для отримання громадянства дитиною, згідно законодавства Ізраїль необхідно рішення суду України про встановлення факту, що вона є єдиним законним представником (опікуном) дитини, тобто одна має права піклування про дитину - свого сина ОСОБА_2 .

Суд враховує, що визначення походження дитини проводиться в момент державної реєстрації її народження, яке має бути здійснене у відповідності до ст. ст. 144-147 Сімейного кодексу України.

Згідно частини 2 ст. 147 Сімейного кодексу України, по батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.

Відповідно ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Судом встановлено, що факти, викладені в заяві знайшли своє повне підтвердження дослідженими по справі доказами, оскільки заявниця ОСОБА_1 є матір`ю сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то відповідно до закону вона є законним представником, що опікується одна своїм неповнолітнім сином, тому суд вважає за можливе встановити факт того, що заявниця є єдиним законним представником (опікуном) свого неповнолітнього сина і це є фактом, що має юридичне значення.

Керуючись ст. ст. 144-147 СК України, ст.242 ЦК України, 4, 10, 19, 78-81, 89, 247, 263-265, 293-294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа: виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) є єдиним законним представником (опікуном) свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Херсоні Херсонської області, держава Україна, та опікується своєю дитиною одноособово щодо усіх питань його життєдіяльності, виховання, визначення місця та країни проживання без згоди біологічного батька дитини.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяН. К. Іванцова

Повний текст рішення виготовлено 22.02.2022 року.