Справа № 459/325/20 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/3164/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2021 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

встановив:

У лютому 2020 року позивач ТзОВ «Львівгаз збут» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , просив стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з газопостачання у розмірі 18095,52 грн. основного боргу, 3249,05 грн. інфляційних втрат, 13126,26 грн. 3% річних та 2102 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що ухвалою Червоноградського міського суду від 12.08.2019 по справі № 459/1807/19 скасовано судовий наказ про стягнення із відповідача заборгованості за спожитий природний газ. Відповідачі є споживачами природного газу за місцем свого проживання, використовують для побутових потреб газ, який надається позивачам. ТзОВ «Львівгаз збут» виконало свої зобов`язання та надало споживачу послуги. Однак споживач не виконав взятих на себе зобов`язань та не сплачував повністю вартість спожитого газу. Просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожитий природний газ, яка виникла станом на 09.01.2020.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ТзОВ «Львівгаз збут», вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення не з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність договірних правовідносин між ТзОВ «Львівгаз Збут» та відповідачами, а також відсутності в останніх зобов`язань за такими договорами, оскільки документальним підтвердженням фактичного споживання відповідачами природного газу є відзив відповідача та додані до нього документи. Так, відповідач підтвердив, що листами від 05.12.2015 р, 31.03.2016 та 18.05.2017 заявив про намір припинити споживання природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . З цього випливає, що з моменту прийняття Правил постачання природного газу, а також оприлюднення Типового договору постачання природного газу на офіційному веб-сайті Позивача за вказаною адресою все ж здійснювалось споживання природнього газу, про припинення якого заявляв відповідач.

Верховний Суд у своїй правовій позиції, викладеній в постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 дійшов висновку про те, що відсутність укладення договору з виконавцем комунальних послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані йому послуги.

Окрім того зазначає, що відповідач 1 сам подавав Оператору ГРМ (АТ «Львівгаз») показники комерційного вузла обліку, що прямо свідчить про визнання ним факту приєднання до договору постачання природного газу. В подальшому, відповідач не подавав своєчасно показників лічильника протягом всього спірного період, тому ТзОВ «Львівгаз збут» правомірно нараховував Відповідачам вартість спожитого об`єму природного газу, виходячи з планових величин середньомісячного споживання газу в опалювальний або між опалювальний період, відповідно до пп.2 п.4.4 договору постачання.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги доводи ТзОВ «Львівгаз збут» щодо факту неподання відповідачами розміру показників лічильника та незабезпечення доступу працівникам Товариства для зняття фактичних показів лічильника. Водночас суд не врахував, що матеріали справи не містять доказів «не споживання» відповідачем природного газу, про яке останній зазначив у відзиві на позовну заяву. Вказане прямо та безпосередньо підтверджує факт споживання природнього газу Відповідачем та, відповідно, приєднання його до умов Типового договору постачання природного газу, відповідно до п.4 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496.

Крім того, згідно наявного матеріалах справи Акту припинення газопостачання споживачу №86 вбачається, що газопостачання було припинено відповідачам лише 05.06.2019, що також свідчить про користування останнім природним газом до вказаної дати.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду львівської області від 09 липня 2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Львівгаз збут» задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 висловилась у заперечення доводів апеляційної скарги. Вважає рішення Червоноградського міського суду львівської області від 09 липня 2021 року законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідачі на момент прийняття Кодексу газородільних систем, Правил постачання природного газу, Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, жодних договорів на постачання природного газу не укладали. Постачальником не надсилалось на адресу відповідача жодної заяви-приєднання за формою, встановленою у додатку 2, і відповідно відповідачі не погоджувалися з такою заявою а не повертали її постачальнику. Відповідачі належним чином, з наданням відповідних доказів, підтвердили відсутність фактичного використання газу.

У відповіді на відзив ТзОВ «Львівгаз Збут» зазначив, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. З моменту прийняття Правил постачання природного газу від 30.09.2015, а також оприлюднення Типового договору постачання природного газу на офіційному веб-сайті Товариства, за адресою проживання Відповідачів все ж здійснювалось споживання природного газу, про припинення якого і заявляв Відповідач 1. Зазначене свідчить про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції та, відповідно, наявність підстав для його скасування.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Розглядаючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог за безпідставістю, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття Кодексу газорозподільних систем, Правил постачання природного газу, Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам між позивачем та відповідачем договірних відносин не було. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності укладених між сторонами договорів на приєднання до умов Типового договору між сторонами. Також позивач не підтвердив, що ним було надіслано споживачу заяву-приєднання за формою, встановленою у додатку 2, а відповідно що відповідачі погоджувались з такою заявою та не повертали її постачальнику. Відсутність належним чином оформлених договірних відносин між сторонами свідчить про відсутність у відповідачів зобов`язань за цим договором. В той же час, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що Оператором ГРМ було надіслано рекомендованим поштовим відправленням або вручено повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При складені акту про відключення були допущені порушення, а тому такий не належним доказом фактичного припинення користування газом.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У пункті 5 частини 2 статті 7 Закону України «При житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року (надалі - Правила постачання природного газу) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу».

Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2500 та № 2498 було затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам і Типовий договір розподілу природного газу (дата набрання чинності вищевказаних постанов НКРЕКП 1 грудня 2015 року).

Згідно із пунктом 1.1. Типового Договору він є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції, постачальником.

Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу та є однаковими для всіх побутових споживачів України (пункт 1.2. Типового Договору).

Пунктом 1.3. Типового Договору передбачено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору.

Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язок).

Згідно вимог пункту 2.1 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць, крім випадків зміни постачальника природного газу. Об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижче наведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Якщо об`єми (обсяги) постачання та споживання природного газу будуть визначатись за плановими величинами, постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу за даними Оператора ГРМ та проводити відповідний перерахунок споживачу (п.п. 4.3, 4.4 Типового договору).

Якщо споживач не погоджується з рахунком постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється. При цьому, споживач у зручний для нього спосіб (за телефоном, визначеним на сайті постачальника, через особистий кабінет або письмово) має звернутися до постачальника за відповідними роз`ясненнями. У разі отримання такого звернення постачальник зобов`язується невідкладно та у термін, достатній для його аналізу (не перевищуючи терміни, встановлені законодавством), надати відповідне роз`яснення чи здійснити перерахунок споживачу. До вирішення спору по суті величина нарахування встановлюється відповідно до даних постачальника (п. 4.11 Типового договору).

Згідно із пунктом 5.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2498, при здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Згідно із пунктом 2 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць. При цьому відповідно до вимог Кодексу ГТС Оператор ГРМ на щоденній основі забезпечує передачу Оператору ГТС через його інформаційну платформу інформації про прогноз відборів/споживання природного газу по побутовому споживачу на кожну наступну газову добу протягом газової доби (оновлені прогнози), а також надає дані про фактичний (попередній) обсяг природного газу, спожитий за кожну попередню газову добу.

Згідно із пунктом 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ побутовий споживач, який розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 1 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 5 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пункту 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ після визначення за підсумками розрахункового періоду (газового місяця) об`єму розподіленого та спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача Оператор ГРМ в установленому законодавством порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії за трьома одиницями виміру: у кВттод, Гкал, МДж. Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВттод, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (газовий місяць) зазначаються Оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача на сайті Оператора ГРМ (за наявності) та/або в рахунку про сплату послуги за договором розподілу природного газу. Оператор ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період Оператору ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача.

Як вбачається із матеріалів справи, облік використаного газу за адресою: АДРЕСА_1 (рахунок абонента НОМЕР_1 ) здійснюється за допомогою лічильника Metrix-U G4, Серійний номер 00292727, пломба №70888353. Абонентом значиться ОСОБА_1 , якій присвоєно ЕІС-код (EnergyIdentificationCode) - персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний в установленому порядку Оператором ГРМ (по споживачах, які підключені до газорозподільної системи) або Оператором ГТС (по споживачах, які підключені до газотранспортної системи) (а.с. 9).

Згідно із довідкою про склад сім`ї, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрованими значаться: ОСОБА_1 , 1951 р.н. (власник), ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка), ОСОБА_3 , 2016 р.н. (внук).

Згідно із фінансовим станом абонента ОСОБА_1 останнім зафіксованим показником є 9585.

Згідно листа, адресованого у Червоноградське УЕГГ ПАТ «Львівгаз», 31 березня 2016 року споживач ОСОБА_4 повідомив, що 03 грудня 2015 року було випадково пошкоджено пломбу на газовому лічильнику у квартирі АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим із 03.12.2015 перекрито запірний кран встановлений перед газовим лічильником та повністю припинено споживання газу, про що надіслано відповідну заяву оператору ГРМ від 05.12.2015, однак примірник такої заяви суду не надано. Показники лічильника на момент припинення споживання газу становили 7119 куб. м. (т. 1 а.с.60).

Заявою від 18.05.2017 ОСОБА_4 повідомив Червоноградське УЕГГ ПАТ «Львівгаз» про відсутність у помешкані квартири АДРЕСА_2 споживання газу, запірний кран перекритий. Усі мешканці за даною адресою переважно відсутні, проживають лише періодично без використання газових приладів. (т. 1 а.с. 64).

У відповідь на заяву від 18.05.2017 Червоноградське відділення ПАТ «Львівгаз» 29.05.2017 повідомило ОСОБА_4 про те, що по особовому абонентському номеру, зареєстрованому за квартирою АДРЕСА_2 відсутня інформація щодо офіційного закриття запірних кранів перед газовими приладами та їх опломбування відповідними номерними пломбами ПАТ «Львівгаз», що б підтверджувало відсутність споживання природного газу споживачами даної квартири. Крім того, облік спожитого природного газу проводиться по побутовому лічильнику газу. На вимогу ПАТ «Львівгаз» щодо здійснення контрольного зняття показань лічильника газу, споживачами було відмовлено в доступі до об`єкта побутового споживача представників Оператора ГРМ.

ПАТ «Львівга» також роз`яснено, що відповідно до п.4 4 глави 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого представник Оператора ГРМ не здійснив контрольне зняття показань лічильника газу, визначення об`єму спожитого природного газу буде здійснюватись за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв з дня останнього контрольного зняття показань лічильника до дня забезпечення вільного доступу представникам Оператора ГРМ для контрольного зняття показань лічильника.

Водночас доведено до відома, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення і до цього часу споживач може забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для контрольного зняття показань лічильника газу, і у разі забезпечення споживачем вільного доступу, процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не буде застосована (т. 1 а.с.193).

Актом ПАТ «Львівгаз» №8 від 08.10.2017 встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , абонент не допускає до проведення планового технічного обслуговування, згідно затвердженого графіку до контрольного зняття показників, про що складено Акт про порушення №001145 від 20.03.2017. Заборгованість за спожитий газ на показник 8651,00 м.куб становить 11330,22 грн. (т. 1 а.с.195).

З іншогого Акту ПАТ «Львівгаз» №11 від 13.02.2018 встановлено, що по адресу АДРЕСА_1 абонент не допустив до припинення газопостачання у зв`язку з заборгованістю за спожитий природній газ в сумі 13431,51 грн., а також не надав доступу до контрольного зняття показу лічильника і проведення технічного обслуговування газових приладів (т. 1 а.с.197).

Листом від 30.10.2018 Червоноградське відділення ПАТ «Львівгаз» в черговий раз повідомило ОСОБА_4 про необхідність забезпечення працівникам Львівгазу доступу до газового обладання та приладів обліку газу (т. 1 а.с.194).

Згідно роздруківки з бази RGC-Billing щодо фіксації показників лічильника, який встановлений на об`єкті ОСОБА_1 (абон. Рахунок НОМЕР_1 ) вбачається, що показник лічильника станом на грудень 2015 року становив 7987 м.куб. В той же час, в серпні 2015 року ОСОБА_1 здійснила оплату на суму 265,95 грн. (т. 1 а.с. 81).

Відповідно до Акту №86 від 05.06.2019 про припинення газопостачання та пломбування запірних пристоїв, припинено газопостачання до квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.97).

Надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів доходить висновку, що факт присвоєння відповідачу в установленому порядку Оператором ГРМ (як споживачу, яка підключена до газорозподільної системи) ЕІС-кода (Energy Identification Code) - персонального код ідентифікації споживача, як суб`єкту ринку природного газу, в сукупністю з фактами проведення оплат за природний газ та невиконанням ОСОБА_1 передбаченого п. 7 Правил обов`язку щодо повідомлення постачальника та Оператора ГРМ/ГТС про остаточне припинення користування природним газом, спростовують доводи відповідача, що вона не є користувачем послуг ТзОВ "Львівгаз збут".

Посилання відповідачів на те, що вони не здійснювали фактичне використання газу, про що 05.12.2015 надіслали лист до Червоноградського відділення ПАТ «Львівгаз» про пошкодження пломби та припинення споживання газу, не спростовує факту укладення договору між сторонами.

Тому висновки суду першої нстанції про відсутність укладного між ОСОБА_1 та ТзОВ «Львівгаз збут» договору шляхом підписання заяви-анкети, як підстави для визнання вимог позивача необґрунтованими, колегія суддів відхиляє, оскільки сам по собі факт відсутності письмового договору не звільняє відповідача від оплати фактично отриманих послуг зі споживання природного газу, наданих позивачем.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Верховний Суду у своїй правовій позиції, викладеній в Постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 дійшов висновку про те, що відсутність укладення договору з виконавцем комунальних послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №14-280цс18.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» не містить положень про те, що недотримання письмової форми договору про надання житлово-комунальних послуг тягне за собою недійсність відносин щодо фактичного надання таких послуг та звільняє споживача від їх оплати.

Апеляційний суд приходить переконання, що згода відповідача про приєднання до умов Договору підтверджується фактом споживання ним природного газу. Доказів протилежного суду не надано.

Висновки суду першої інстанції про те, що відповідачам не було належним чином повідомлено про припинення газопостачання, вони не були присутні при складанні вище вказаного акту, в якому відсутні фактичні показання лічильника газу споживача, суд вважає безпідставними з огляду на те, що відповідачі не забезпечили доступу працівників постачальника газу до приміщення квартири відповідачів, з метою, як припинення газопостачання, так і зняття показників. Жодних доказів, які спростовували б вказані обставини, відповідачі суду не надали. Тому висновок суду про те, що при складанні вище згаданого акту були допущені грубі порушення і такий не є належним доказом фактичного припинення користування газом ОСОБА_1 , суперечить сам собі і може свідчити про продовження існування договірних віносин з позивачем.

Колегія суддів зауважує, що ТзОВ «Львівгаз Збут» як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тобто, забезпечує споживачів ресурсом природного газу, а інші послуги, зокрема, облік газу, своєчасне технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, лічильників газу та технічні види робіт з підключення, обмеження, локалізації і ліквідації аварійних ситуацій тощо, здійснює Оператор ГРМ - ПАТ «Львівгаз», до якого відповідач вимог щодо неправомірності обліку обсягу спожитого газу не заявляв.

ТзОВ «Львівгаз збут» отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від ПАТ «Львівгаз», тому позивач як постачальник зобов`язаний здійснювати відповідне визначення вартості вказаного оператором ГРМ об`єму газу та зазначати його в рахунках на оплату.

Визначення обсягів спожитого побутовими споживачами природного газу відноситься до виключної компетенції Оператора ГРМ.

Оператора ГРМ - ПАТ «Львівгаз» визначив обсяги спожитого відповідачем природного газу за спірний період та надав ТзОВ "Льввгаз збут" (постачальнику) відповідну інформацію, у відповідності до вимог пункту 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ.

Вважати безпідставною роздруківку з бази RGC-Billing щодо показників лічильника ОСОБА_1 з тих підстав, що такі дані були внесені не споживачем, а операторами ТзОВ «Львівгаз збут» самостійно підстав немає, оскільки саме ПАТ «Львівгаз», як оператор ГРМ надав ТзОВ «Львівгаз збут», як постачальнику відповідну інформацію на рівні планового місячного об`єму споживання, на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, оскільки такий показник ОСОБА_1 своєчасно не подався.

У п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено поняття «індивідуальний споживач» - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно із п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

У пункті 5 частини 2 статті 7 Закону України «При житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

На спростування доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є чи не була споживачем природного газу за абонентським рахунком НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі не надали жодного доказу.

У п. 19 розділу ІІІ Правил постачання природного газу передбачено, що у разі звільнення займаного приміщення (остаточного припинення користування природним газом) побутовий споживач зобов`язаний повідомити про це діючого постачальника не пізніше ніж за двадцять один день до дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) та остаточно з ним розрахуватись за договором на постачання природного газу до вказаного споживачем дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) включно. У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем діючого постачальника про звільнення приміщення (остаточне припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний здійснювати оплату за договором на постачання природного газу, виходячи з умов договору.

На виконання вимог вказаних правил, споживач природного газу ОСОБА_1 не повідомила Товариство як постачальника газу про звільнення такого приміщення та припинення користування газом, а також не здійснила остаточного розрахунку за надані послуги.

Тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ТзОВ «Львівгаз збут» свої зобов`язання виконало, надавши споживачу ОСОБА_1 послуги з газопостачання, а споживач не виконав узятих на себе зобов`язань та не сплатив вартість спожитого газу.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву від 28.07.2020 сторона відповідача звернулася із клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності до окремих вимог позивача.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Статтею 257 цього Кодексу визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ТзОВ «Львівгаз Збут» просив про стягнення заборгованості за період з 01.2017 по 12.2019 в загальній сумі 18095,52 грн., з урахуванням залишкук заборгованості станом на 01.2017 в сумі 9854,82 грн.

Згідно із RGC-Billing щодо фіксації показників лічильника, який встановлений на об`єкті ОСОБА_1 (абон. Рахунок НОМЕР_1 ) вбачається, що останній раз споживач здійснила оплату за спожитий газ в серпні 2015 року на суму 265,95 грн. (т. 1 а.с.81).

До суду з позовом про стягнення заборгованості ТзОВ «Львівгаз збут» звернувся у лютому 2020 року.

З урахуванням того, що загальна позовна давність встановлена у три роки, а позивач звернувся до суду з позовом у цій справі 03 лютого 2020 року, то вимоги за період до лютого 2017 року не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, з приводу якого стороною відповідача було заявлено про застосування строку позовної давності.

Щодо вимог позивача у межах позовної давності, тобто за період з лютого 2017 року грудень 2019 року, судова колегія виходить з наступного.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що за вказаний період ОСОБА_1 нараховано до сплати 8240,44 грн (лютий 2017-травень 2019), відповідно вказаний розмір заборгованості необхідно стягнути солідарно із споживачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Львівгаз збут».

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В позовній заяві позивач надав розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, проте з урахуванням суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача (8240,44 грн) та з урахуванням принципу диспозитивності, враховуючи межі позовних вимог, колегія суддів вважає, що до стягнення за вказаний позивачем період підлягає 2342,58 грн. інфляційних втрат та 719,29 грн. - 3% річних.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позову до стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Львівгаз Збут» підлягає 1048,39 грн. за подання до суду позовної заяви та 1698,28 грн . - за подання апеляційної скарги, що разом становить 2746,67 грн.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 липня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» 8240 (вісім тисяч двісті сорок) гривень 44 копійок, основного боргу, 2342 (дві тисячі триста сорок дві) гривень 58 копійок інфляційних втрат та 719 (сімсот дев`ятнадцять) гривень 29 копійок - 3% річних.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз Збут» по 1373 (одна тисяча стриста сімдесят три) гривень 34 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк