ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/292/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/19084/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 26 листопада 2021 року) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що розмір аліментів, стягнутих згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року у справі № 607/15405/15-ц, є недостатнім. Донька ОСОБА_5 підросла та пішла в школу, зросли її потреби та змінилися інтереси. Навчання у школі потребує додаткових витрат на дитину. Крім того, в державі відбулось підвищення цін на одяг, продукти харчування, житлово-комунальні послуги. З 2015 року по сьогодні національна валюта - гривня знецінилася, зріс рівень інфляції, що призвело до підвищення загального рівня цін та зниження купівельної спроможності грошей. Звертає увагу суду, що в неї народилася ще одна дитина, що суттєво впливає на матеріальні можливості, оскільки вона перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, а відтак тимчасово втратила працездатність і не може зараз повноцінно працювати та забезпечувати доньку та себе.

У зв`язку з наведеним просила суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_4 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 у справі №607/15405/15-ц та стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісяця, починаючи з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 - адвокат Жеребецька І.О. подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_3 не довела матеріальну спроможність ОСОБА_4 сплачувати більшу суму аліментів, а ніж він сплачує в сумі 1255 грн. Крім цього, позивачка не надала доказів про свої доходи, що є обов`язковою обставиною, яка підлягає встановленню судом при визначенні розміру аліментів чи його зміні. Звертає увагу суду, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

У зв`язку з викладеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

17 березня 2022 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 .

Відзив мотивований тим, що визначений оскаржуваним судовим рішенням розмір аліментів є співрозмірним до сучасних реалій та не є надмірним. Звертає увагу на те, що на теперішній час у ОСОБА_3 існують об`єктивні причини, через які вона не може отримувати дохід, оскільки вона перебуває у декретній відпустці.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; cправи про стягнення аліментів.

Предметом позову у даній справі є стягнення аліментів, при цьому ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2010 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2016 року у справі №607/13563/15-ц.

В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_6 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції зроблено актовий запис №1728 (а.с.5).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 у справі №607/15405/15-ц суд вирішив стягувати із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 09 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

ОСОБА_6 проживає разом з матір`ю та навчається в 3-б класі Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів №26 імені Дмитра Заплітного.

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивачки народилася донька ОСОБА_8 (а.с.10).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

На підставі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до вимог статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня донька ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю (позивачкою по справі) та перебуває на її утриманні.

Судом вірно встановлено, що після винесення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 05 листопада 2015 року у справі №607/15405/15-ц, з віком збільшилися потреби доньки сторін, яка почала навчатися в школі, відвідувати додаткові платні заняття, інфляційні процеси в державі. Крім того, погіршилося матеріальне становище позивачки, яка у зв`язку із народженням в 2021 році дитини в другому шлюбі не може працювати.

При цьому відповідач є працездатним, відсутні відомості про його незадовільний стан здоров`я чи інших утриманців. Судом не встановлено обставини, які свідчать про об`єктивні перешкоди працевлаштування, чи реєстрації статусу безробітного.

Разом з тим, менший розмір аліментів, аніж 2500 грн. щомісяця, не буде достатнім для належного виховання та утримання доньки ОСОБА_5 та забезпечення її належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, зважаючи на перебування у декретній відпусті матері.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що існують правові підстави для збільшення аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісяця, починаючи стягувати з дня вступу рішення в законну силу і до досягнення повноліття.

Доводи представника апелянта про те, що ОСОБА_3 не довела матеріальну спроможність ОСОБА_4 сплачувати більшу суму аліментів, яку він сплачує згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2015 року, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не представлено належних доказів того, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання неповнолітній доньці ОСОБА_5 в мінімальному рекомендованому розмірі аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_3 не надала доказів про свої доходи, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачка в даний час не працює, оскільки здійснює догляд за новонародженою дитиною донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 18 березня 2022 року.

Головуючий

Судді