Справа № 148/1605/19
Провадження № 22-ц/801/207/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 рокуСправа № 148/1605/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року, ухвалене суддею Тульчинського районного суду Вінницької області Ковганичем С.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Тульчинської міської ради та ОСОБА_3 про визнання заповіту нікчемним та визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано нікчемним заповіт від імені ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений та посвідчений 08.08.2018 секретарем Білоусівської сільської ради Тульчинського району. В решті позову відмовлено. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та Тульчинської міської ради на користь позивача судові витрати з оплати судового збору в розмірі 768,40 грн, по 384,20 грн з кожного. В стягненні витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить рішення в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу змінити та стягнути з відповідачів на користь позивача 10 000 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

В якості основного доводу скаржник посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку та не дав належної оцінки усім доказам у справі, а відтак безпідставно відмовив в стягненні витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що суд не взяв до уваги, що в договорі від 04.10.2018 в п. 3.1 зафіксована сума вартості правової допомоги 5000, 00 грн, а в п. 3.4 вказаний тариф адвокатських послуг 700 грн за годину праці. Крім того, з моменту укладення договору від 04.10.2018 адвокатом в порядку підготовки збирались відповідні докази, тривалий час очікувалась відповідь на адвокатський запит, тому витрати на правову допомогу позивачем понесені до моменту звернення до суду з позовом.

Відповідач Тульчинська міська рада в свою чергу подала письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просила залишити скаргу без задоволення, рішення суду - без змін.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Оскільки позивач оскаржує рішення в частині вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість даного рішення лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частково задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи судові витрати, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що оскільки позов задоволено частково, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 та Тульчинської міської ради підлягають стягненню на користь позивача в рівних частках сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 768,40 грн, по 384,20 грн з кожного.

Разом з тим, відмовляючи в частині стягнення витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., суд зазначив, що доказів, які б підтверджували обсяг наданої правничої допомоги, її вартість, детальний опис робіт (наданих послуг), зокрема, будь-який розрахунок на підтвердження обсягу виконаних роботи (фіксований розмір, погодинна оплата), ні позивачем, ні її представником суду не надано. При цьому, подані позивачем квитанції про правову допомогу у Тульчинському районному суді (а.с.23,34, 25 Т.1) на загальну суму 10000 грн сплачені позивачем ще до 12.08.2019 (згідно штампу поштової кореспонденції ( а.с.74 т 1) - звернення останньої з даним позовом до суду.

З таким висновком апеляційна інстанція не може погодитись, з огляду на таке.

Ч.1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна та інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до договору від 04.10.2018 (Т.1 а.с. 20-22) професійну правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 в суді першої інстанції надавала адвокат Орець Н.І., повноваження якої підтверджуються, ордером серії ВН № 081074 від 26.12.2019 (Т.1 а.с. 135), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №384 від 25.05.2004 (Т.1 а.с. 139).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала суду договір від 04.10.2018.

Відповідно до пункту 3.1 Договору сторони погодили, що замовник зобов`язується провести оплату роботи виконавцю у сумі 5000,00 грн відразу після підписання договору.

Пунктом 3.4 Договору встановлено, що замовник підтверджує підписання даного договору, що ознайомлений з тарифами адвокатських послуг: в розрахунку 700,00 грн за годину згідно ст. 137 ЦПК України. Сторони погодили, що фактично сплачений гонорар поверненню не підлягає.

Фактом, що підтверджує оплату послуг адвоката є квитанції прибуткового касового ордеру №12 від 04.10.2018 на суму 5000 грн, №14 від 30.04.2019 на суму 3000 грн та №16 від 02.05.2019 на суму 2000 грн (Т.1 а.с. 23-25).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Як вбачається із матеріалів справи адвокатом позивача Орець Н.І. подавались запити в різні інстанції, заявлялись клопотання по справі, зокрема адвокат приймала участь в судових засіданнях в суді першої інстанції.

Ч.4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути співмірним із рядом критеріїв, які визначені ч.4 цієї статі.

Згідно з ч.5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст.137 ЦПК України).

Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не заявлялось клопотання про зменшення розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката, хоча вони не були позбавлені такої можливості. З відповідними доказами понесених стороною відповідачі були ознайомлені, оскільки приймали участь в розгляді справи.

Указаний висновок відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні позову позивачем до кількох відповідачів, у разі часткового задоволення позову судові витрати понесені позивачем, стягуються пропорційно сумі задоволених вимог окремо з кожного відповідача. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

В свою чергу, керуючись принципом пропорційності, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки розмір витрат на професійну правничу допомогу погоджений сторонами у фіксованому розмірі, документально підтверджений і клопотань про зменшення таких витрат від відповідачів не надходило, колегія суддів вважає, наявні підстави для стягнення професійної правничої допомоги.

Однак, так як позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тому з врахуванням принципу пропорційності, закріпленого у п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 та Тульчинської міської ради в рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення в частині відмови в стягненні судових витрат за надання професійної правничої допомоги слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та Тульчинської міської ради на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, ч.1 ст. 369, 374, 376, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 листопада 2021 в частині відмови в стягненні судових витрат за надання професійної правничої допомоги скасувати та в цій частині постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 та Тульчинської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 грн з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий М. М. Якименко

Судді : О. В. Ковальчук

Т.Б. Сало