Провадження № 2/756/1533/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року місто Київ

Оболонський районний суду м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання -Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.Ай», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Шуплякової С.Б. звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.Ай», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила те, що 25.05.2021 о 09:20 год. по вул. Богатирській, 1а, в м. Києві, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Honda CR-V, д.р.н. НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2021 по справі №756/9102/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільна відповідальність транспортного засобу Honda CR-V, д.р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» на підставі Полісу №ЕР/201155421 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, франшиза по полісу становить 0,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 130000,00 грн.

28.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» із заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи, передбачені ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі заяви ОСОБА_1 , ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» зареєструвало страхову справу №21.206.

Представник позивача вказує, що 02.08.2021 ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» втратило статус члена МТСБУ, про що свідчить оголошення на офіційній інтернет-сторінці МТСБУ. Оскільки ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» протягом 90 днів, не виплатило страхове відшкодування позивачу, то у зв`язку із цим позивач був змушений звернутись до Національного банку України на дії страховика.

28.09.2021 за результатом розгляду скарги позивача, НБУ листом вих. №14-0004/90356 повідомило, що за результатами розгляду наданих документів по страховій справі встановлено, що страховиком було прийнято рішення щодо виплати на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 44289,12 грн., документах наданих страховиком, відсутні документи стосовно проведеної оцінки, експертизи пошкодженого майна та відсутня інформація про досягнення згоди між страховиком та ОСОБА_1 про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування без проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна. Крім того, відсутні документи, які підтверджують виплату страхового відшкодування; рекомендовано звернутись за відшкодуванням шкоди безпосередньо до винуватця ДТП.

З метою визначення розміру завданого збитку, ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно звіту №2652 про оцінку КТЗ суб`єктом оціночної діяльності було встановлено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. НОМЕР_3 , становить 127927,33 грн., вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. НОМЕР_3 , з врахуванням зносу запчастин становить 64769,52 грн.

Оскільки позивач не має достатніх грошових коштів для самостійного ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. НОМЕР_3 , то останній звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення регламентної виплати, однак жодної відповіді від МТСБУ за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 не надходило. Позивач зазначає, що МТСБУ є гарантом виконання зобов`язань членів МТСБУ перед потерпілими особами згідно чинного законодавства, фактичне припинення діяльності ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», не виконання зобов`язань перед потерпілою особою, вважає, що найбільш ефективним способом захисту прав позивача з відшкодування завданої матеріальної шкоди є солідарне стягнення відшкодування в сумі 64769,52 з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та МТСБУ.

Щодо обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_2 позивач зазначає, що ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість ремонту автомобіля у сумі 63157,81 грн., що становить різницю від вартості ремонту без врахування зносу та матеріального збитку, та моральну шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля, яку оцінює у розмірі 3000,00 грн.

З огляду на наведене, позивач просить стягнути солідарно з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та МТСБУ страхове відшкодування у розмір 64769,52 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 витрати на відновлювальний ремонт автомобіля у розмірі 63157,81 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

10.12.2021 на електронну пошту суду від представника МТСБУ надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить позов в частині вимог до МТСБУ залишити без задоволення. Зазначається, серед іншого,що позовні вимоги позивача до МТСБУ є безпідставними, незаконними та необґрунтованим. Представник МТСБУ посилається на те, що вимоги позивача полягають у тому, що останній має на меті стягнути розмір страхового відшкодування за пошкодження майна, а саме транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. НОМЕР_2 , в ДТП, що мала місце 25.05.2021. В ДТП із участю транспортного засобу позивача має нести відповідальність саме винна особа в ДТП. Щодо вимог до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», представник МТСБУ вказав, що відповідно до чинного законодавства, саме ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» взяло на себе відповідальність, в межах ліміту за полісом по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу в ДТП винною особою. Дане відшкодування шкоди має бути здійснене ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», шляхом виплати страхового відшкодування. Посилання позивача на те, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не здійснює страхового відшкодування, є безпідставними, оскільки відсутні докази визнання банкрутом та закінченням ліквідаційної процедури ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» Щодо вимог позивача до МТСБУ зазначив, що одним із основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (п.39.2.1.). Відповідно до абз.2 п. 22.1 ст. 22 цього ж Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тому МТСБУ у разі наявності на те підстав, може здійснювати виключно регламентні виплати, а не страхові відшкодування, оскільки не є страховою компанією. Також представник зазначає про вичерпний перелік підстав для проведення виплат МТСБУ, який зазначено у ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому згідно вказаної статті, відсутні підстави для виплати МТСБУ позивачу в даному випадку. Між цим, представник МТСБУ посилається на те, що сторона позивача взагалі не посилається на жодну статтю чинного законодавства, яка б зобов`язувала МТСБУ здійснити виплату на користь позивача в цьому випадку. Також зазначено, що ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» втратило членство в МТСБУ, але позбавлення членства в МТСБУ не звільняє дану страхову компанію нести зобов`язання за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

14.12.2021 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шуплякової С.Б. надійшла відповідь на відзив, в якій серед іншого зазначено, що твердження представника МТСБУ спростовуються даними офіційного сайту МТСБУ, зокрема, що від 04.06.2019 про врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями СТ «Домінанта», за даними ЄДРПОУ станом на 12.12.2021 ТДВ «СТ «Домінанта» не ліквідовано та не визнано банкротом в судовому порядку, від 10.02.2021 про врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями ТДВ «СК «Київ РЕ», за даними ЄДРПОУ станом на 12.12.2021 ТДВ «СК «Київ Ре» не ліквідовано та не визнано банкрутом в судовому порядку. Таким чином, МТСБУ здійснює врегулювання страхових випадків за зобов`язаннями страховиків, які втратили членство в МТСБУ, не чекаючи на завершення ліквідаційної процедури або процедури банкрутства.

22.12.2021 на електронну пошту суду від представника МТСБУ надійшли пояснення по справі, в яких зокрема зазначено, що позиція представника позивача щодо того, що МТСБУ зобов`язане сплачувати потерпілим за страховиків, що втратили членство в МТСБУ і які не ліквідовані, є хибною. Представник зазначає, що дійсно, періодично МТСБУ приймає рішення піти на зустріч потерпілим особам і розпочинає збір документів від потерпілих за страховими випадками по зобов`язаннях страхових компаній, що втратили членство, але не є ліквідованими. МТСБУ визначає період протягом якого здійснюється прийом документів від потерпілих і після завершення такого періоду, приймає рішення про виплати потерпілим. Таке рішення МТСБУ має право приймати згідно п. 3 Порядку повернення гарантійних внесків страховиків до Фонду захисту потерпілих в ДТП шляхом врегулювання страхових випадків. Також, МТСБУ визначає граничні суми відшкодувань на одного потерпілого за зобов`язаннями того чи іншого страховика. Такі граничні суми визначаються Президією МТСБУ з урахуванням кількості отриманих МТСБУ заяв від потерпілих та розміру наявного залишку коштів гарантійних внесків страховика до фонду захисту потерпілих. Таку інформацію розміщено на офіційному сайті МТСБУ. Виплати, які здійснюються МТСБУ на користь потерпілих за такими випадками не є регламентними виплатами, а є поверненням страховику залишку гарантійного внеску і таке повернення є правом МТСБУ, а не його обов`язком. Згідно чинного законодавства МТСБУ зобов`язане здійснювати виплати у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкротом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, на даний момент МТСБУ не зобов`язане здійснювати виплати потерпілим, в тому числі і позивачу за зобов`язаннями ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не направили.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_1 (а.с.17).

25.05.2021 о 09:20 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Honda CR-V (д.н.з. НОМЕР_1 ) по вул. Богатирській, 1а у м. Києві, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi Pajero Wagon (д.н.з. НОМЕР_3 ), внаслідок чого автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon (д.н.з. НОМЕР_3 ) від удару відкинуло у транспортний засіб Renault Trafic (д.н.з. НОМЕР_5 ) що рухався попереду, чим порушив вимоги пунктів 13.1. та 2.3.б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2021 було визнано винним ОСОБА_2 у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 12.07.2021.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини ОСОБА_2 у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

Згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ № 201155421 ОСОБА_2 , виданого ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» вбачається забезпечення ТЗ Honda CR-V, д.р.н. НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 25.05.2021 та заявою про страхове відшкодування, надав всі необхідні документи для прийняття страховою компанією рішення та виплати страхового відшкодування.

З метою визначення розміру завданого збитку ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності із заявою на проведення авто товарознавчого дослідження.

17.08.2021 за замовленням позивача ФОП « ОСОБА_3 » було складено звіт №2652 про оцінку КТЗ Mitsubishi Pajero Wagon, д.р.н. НОМЕР_3 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon (д.н.з. НОМЕР_3 ) в результаті його пошкодження при ДТП складає 127927,33 грн, а вартість матеріального збитку - 64769,52 грн.

Оскільки ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» протягом строку передбаченого ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виплатило страхове відшкодування позивачу, останній звернувся із скаргою до Національного банку України на дії страховика - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» .

Як вбачається із відповіді Національного банку України від 28.09.2021 за вих. №14-0004/90356 наданої ОСОБА_1 , з метою з`ясувань питань, про які йдеться у скарзі, Національним банком України було надіслано до страхової компанії відповідний запит. У відповідь на який страховик надав лист із роз`ясненнями та копіями страхової справи. Зазначається, що відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Враховуючи вищезазначене, страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування на підставі проведеної оцінки, експертизи або за наявності згоди із заявником про розмір страхового відшкодування. За результатами розгляду наданих документів по страховій справі встановлено, що страховиком було прийнято рішення щодо виплати на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 44289,12 грн. При цьому, НБУ у відповіді зазначено, що у документах, наданих страховиком, відсутні документи стосовно проведеної оцінки, експертизи пошкодженого майна та відсутня інформація про досягнення згоди між страховиком та ОСОБА_1 про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування без проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна, а також відсутні документи, які підтверджують виплату страхового відшкодування у повному обсязі (а.с.62-65).

Спір між сторонами виник з приводу не виплати ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» позивачу, як потерпілому від ДТП, страхового відшкодування в порядку ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи була застрахована у відповідача. З огляду на зазначене, позивач враховуючи те, що МТСБУ є гарантом виконнання зобов`язань членів МТСБУ перед потерпілими особами, фактичне припинення діяльності ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», не виконнання страховиком зобов`язань перед потерпілою особою , позивачем заявлено вимогу щодо солідарного стягнення страхового відшкодування у розмірі 64769,52 грн. з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та МТСБУ.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За положеннями статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

При цьому, матеріалами справи доведений факт про прийняття ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» рішення про виплату позивачу розміру страхового відшкодування в сумі 44289,12 грн. Проте, відомості про проведення виплати страхового відшкодування позивачу матеріали справи не містять та відповідачем відповідних доказів не надано.

Одночасно, суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Слід також зазначити, що якщо потерпілий звернувся до страховика, при цьому, страхового відшкодування, недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Крім того, необхідно зазначити, що згідно зі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ОСЦПВВНТЗ) у разі недостатності коштів та майна страховика-учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договорами ОСЦПВВНТЗ, шкоду постраждалим відшкодовує МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на умовах, визначених чинним законодавством.

Тобто законодавець поклав обов`язок з відшкодування шкоди за страховика, який не може виконати свої зобов`язання, на МТСБУ тільки у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, запис про рішення засновників (учасників) ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» щодо припинення, визнання банкрутом та/або ліквідації юридичної особи відсутній.

Відповідно до частин 1, 5 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується, зокрема, за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Підпунктом 20.3 ст. 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Згідно з п.п. 41.1 «ґ» ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 65 Кодексу України з процедур банкрутства після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд постановляє ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута. Копія цієї ухвали надсилається державному реєстратору для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - банкрута, а також власнику майна. Якщо ліквідатор не виявив майнових активів, що підлягають включенню до складу ліквідаційної маси, він зобов`язаний подати до господарського суду ліквідаційний баланс, який засвідчує відсутність у банкрута майна. Ліквідатор виконує свої повноваження до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи - банкрута.

Пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що, оскільки відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, (МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Згідно із ст. 37 цього ж Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, суд зазначає, що регламентні виплати МТСБУ та врегулювання страхових випадків шляхом повернення гарантійних внесків страховиків до фонду захисту потерпілих від ДТП не є тотожними поняттями та мають різний порядок, умови і розміри їх виплати. У першому випадку порядок, умови і розміри регламентних виплат чітко передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а стосовно врегулювання страхових випадків шляхом повернення гарантійних внесків страховиків застосуванню підлягають положення ст.ст. 43, 51 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, в частині того, що рішення про використання коштів централізованих страхових резервних фондів відповідно до встановленої мети приймає дирекція МТСБУ відповідно до положення про централізовані страхові резервні фонди МТСБУ, що затверджується президією МТСБУ за погодженням з Координаційною радою МТСБУ. Забороняються будь-які стягнення з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, крім пов`язаних з регламентними виплатами, що проводяться відповідно до цього Закону за рахунок такого фонду. У разі банкрутства страховика або його ліквідації залишки коштів, сплачених ним до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, не можуть бути включені до ліквідаційної маси і залишаються у централізованих страхових резервних фондах МТСБУ. Кошти, сплачені страховиками до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, є коштами страхових резервів з обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів таких страховиків. Гарантійні внески, сплачені страховиком до централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, з урахуванням інвестиційного доходу, отриманого від розміщення таких внесків, та з вирахуванням коштів, сплачених МТСБУ, підлягають поверненню страховику за умови, що стосовно нього не здійснюється процедура ліквідації та/або банкрутства. Строк такого повернення з фонду захисту потерпілих становить три роки з дня припинення асоційованого членства страховика в МТСБУ, з фонду страхових гарантій - п`ять років з дня припинення його повного членства в МТСБУ, але не раніше наступного дня після виконання зобов`язань за договорами міжнародного страхування та перестрахування або передачі зобов`язань іншому страховику - повному члену МТСБУ. Отже, наведені органи управління МТСБУ уповноважені визначати конкретні умови, строки та розміри повернення залишку коштів страховика у фондах МТСБУ для врегулювання страхових випадків. При цьому, такі умови, строки та розміри визначаються щодо кожного страховика, щодо якого прийняте відповідне рішення, окремо. Слід також зазначити, що з врахуванням наведених норм Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняття органами управління МТСБУ рішення стосовно врегулювання страхових випадків шляхом повернення гарантійних внесків страховиків є правом, а не обов`язком МТСБУ.

Також, згідно з ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», заборонене будь-яке стягнення з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ, крім пов`язаних з регламентними виплатами, що проводяться відповідно до цього Закону за рахунок такого фонду. Натомість заявлене до стягнення відшкодування станом на час розгляду справи не має належного визначення регламентної виплати, адже відсутні факти визнання страховика банкрутом чи його ліквідації зі з`ясуванням питання достатності чи недостатності у страховика коштів та майна для здійснення страхової виплати.

Таким чином, оскільки станом на день ухвалення судового рішення ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» не перебуває в процесі припинення та не ліквідована, МТСБУ не може нести відповідальність в порядку, визначеному Законом, а відповідальність з виплати страхового відшкодування позивачу, відповідно до положень п.52.5 ст.52 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повинна нести ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача у частині стягнення з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» виплати страхового відшкодування в розмірі 44289,12 грн. З урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» на користь позивача 44289,12 грн. суми невиплаченого страхового відшкодування. У решті заявлених вимог слід відмовити.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 63157,81 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до підпункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

У постанові Верховного суду від 25 березня 2019 року у цивільній справі №591/3152/16-ц, зазначено, що факт проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та проведення позивачем оплати за його проведення підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про сплату грошових коштів.

При цьому в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі №753/19288/14-ц, Верховний Суд також зазначив, що «...у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі не проведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати».

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України).

Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення позивачем витрат на здійснення фактичного відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon (д.н.з. НОМЕР_3 ), і їх розміру, а звіт про оцінку не підтверджує вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18).

Позивач розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт і того, що вони понесені саме ним, суду не надав.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу у розмірі 63157,81 грн.

Стосовно стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач зазначив про те, що моральна шкода полягала у тому, що ОСОБА_2 пошкодив автомобіль, коли у машині знаходилась дружина позивача, яка дуже злякалась несподіваного удару в автомобіль, а також через душевні хвилювання після ДТП, боїться їздити в будь-якому автомобілі. Довелось купувати заспокійливі засоби для дружини та підтримувати її після емоційного виснаження. Позивач зазначає, що змушений тривалий час самостійно збирати кошти на ремонт автомобіля, при цьому жоден із відповідачів не погоджувався добровільно відшкодовувати шкоду, а також неможливість використання пошкодженого майна, порушили звичайний життєвий ритм позивача, що також спричинило психологічний дискомфорт.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Визначаючи розмір моральної шкоди судом враховано моральний стан позивача в результаті ДТП, позивач отримав нервовий стрес, що призвело до душевних страждань, керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що з боку неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , що встановлено постановою Оболонським районним судом м. Києва від 01.07.2021 позивач дійсно зазнав моральних страждань, яку суд визначає в розмірі 1 500 гривень та яку вважає за необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. У решті заявлених вимог, слід відмовити.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.Ай» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.Ай», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.Ай» (, адреса місцезнаходження: 04211, м. Київ, пр.-т. Героїв Сталінграду, 4, к. 6А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) страхове відшкодування у розмірі 44289 (сорок чотири тисячі двісті вісімдесят дев`ять) гривень 12 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 447 (чотириста сорок сім) гривень 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - невідомо) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) моральну шкоду у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 (чотирнадцять) гривень 84 копійки.

У решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 );

2. Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Ю.Ес.Ай» (, адреса місцезнаходження: 04211, м. Київ, пр.-т. Героїв Сталінграду, 4, к. 6А);

3. Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України (, адреса місцезнаходження: 02154, м. Київ, вул. Русанівський бульвар, 8);

4. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - невідомо);

Повний текст рішення суду складено 15.02.2022.

Суддя М.М. Ткач