Справа № 243/51/20 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/3962/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 вересня 2021 року у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2019 року позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в якій просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 183 311,28 гривень, покликаючись на невиконання останніми взятих на себе зобов`язань.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив , що 20.09.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне Товариство комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 2236-001/07Р за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 21800 дол. США для споживчих цілей.

15.03.2012 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до Кредитного договору № 2236-001/07Р, яким змінено номер кредитного договору 2236-002/12Р.

31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами № 1.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем по поверненню кредитних коштів по кредитному договору станом на 25.12.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 183 311,28 грн., а саме:

- заборгованість по тілу кредиту - 133 656,02 грн.;

- заборгованість по відсотках - 49 655,26 грн.;

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 22 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором №2236/002/12Р від 20.09.2007 року за період з 01.01.2017 по 31.12.2020 у розмірі 65805, 99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір у розмірі по 881 грн. 36 коп. з кожного.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що позивач не в праві звертатися до суду з даним позовом, оскільки 31.05.2017 на момент укладення договору купівлі - продажу грошових вимог за договором кредиту № 2236-001/07Р від 20.09.2007 року, не було ліцензії на надання послуг з факторингу і не було можливості надавати фінансові послуги. Також звертає увагу на відсутність в матеріалах справи кредитного договору №2146-001/08Р від 22.01.2008. Стверджує, що ОСОБА_2 як поручитель за кредитним договором не знала про передачу кредитором АТ КБ «Правекс-Банк» права грошової вимоги ТОВ Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Зазначає,що позивач не звертався до відповідачів з заявами про врегулювання спору. Окрім цього, звертає увагу, що між відповідачами та АТ КБ «Правекс-Банк» на їх заяву від 30.07.2015 було врегульовано питання щодо ненарахування пені за тілом кредиту і відсотків з 07.04.2014 до моменту очікуваного припинення військового протистояння на Сході України. Зазначає, що в липні 2015 боржник повідомив банк про неможливість виконання зобов`язання за кредитним договором. З моменту останньої дати погашення кредиту - 14.07.2014 у позивача виникло право на звернення до суду з позовом протягом трьох років в межах строку позовної давності.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 вересня 2021 року та відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

22 лютого 2022 року від ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Звертає увагу, що між банком та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір купівлі-продажу прав та вимог, а не договір факторингу. Зазначає, що боржникам не нараховувалися штраф і пеня в період проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10 березня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 16 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що позивач не повідомляв відповідачів про дострокове стягнення всієї суми заборгованості та тіла кредиту, в вз`язку з чим суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості за тілом та відсотками за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року в межах строку позовної давності в сумі 65805,99 грн. Що ж до заборгованості за тілом кредиту за ранній період, а також коштів за період з 01 січня 2021 року по 20 вересень 2022 року, суд прийшов до висновку, що такі вимоги є передчасними.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк Правекс-Банк та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2236-001/07Р за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 21 800 дол. США для споживчих цілей. Сторони 15 березня 2012 року підписали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 2236-001/07Р, у якому змінили валюту зобов`язання за договором з іноземної - долар США на національну - гривня, змінено номер кредитного договору на 2236-002/12Р та викладено договір у новій редакції. Додатком 1 до згаданого договору підписано графік погашення заборгованості за кредитом.

Також, 20 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2236-001/07Р, відповідно до якого поручитель несе солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 2236-001/07Р від 20 вересня 2007 року та можливих змін та доповнень. Договір поруки діє до 20 вересня 2025 року. Сторони 15 березня 2012 року підписали договір про внесення змін та доповнень до договору поруки № 2236-001/07Р.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останній набув право грошової вимоги за грошовими зобов`язаннями за кредитним договором № 2236-002/12Р від 20 вересня 2007 року відносно ОСОБА_3 .

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч.1 ст.204 ЦК України).

Скаржником ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не доведено факт нікчемності договору купівлі продажу чи визнання його недійсним в судовому порядку

У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В Постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження № 61-23326св18) зроблено висновок, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним .

Факт отримання коштів додатково підтверджується випискою банку ПАТ КБ «Правекс-Банк» за договором № 2236-002/12Р, за період з 01 січня 2012 року по 30 травня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_3 здійснював щомісячні платежі за договором.

Розглядаючи заяву представника відповідача про застосування наслідку спливу строків позовної давності, суд прийшов до правильного висновку, що така підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання з повернення кредиту та зі сплати процентів до 10 числа кожного місяця до 20 вересня 2022 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Указане узгоджується з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Позивач звернувся до суду з позовом, засобами поштового зв`язку після 25 грудня 2019 року (точну дату визначити неможливо), тобто після спливу позовної давності за платежами, які повинні були сплачуватись до кінця грудня 2016 року. Однак позичальник зобов`язаний здійснювати чергові платежі до 20 вересня 2022 року.

Відповідно до п 9.1 кредитного договору № 2236-002/12Р банк має право достроково припинити строк користування кредитом та вимагати погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі. У разі настання подій зазначених у цьому пункті договору банк направляє письмове повідомлення за адресою місця проживання позичальника (п.9.3 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не наведеного зворотного учасниками процесу Банком не було направлено повідомлення позичальнику про дострокове стягнення кредитних коштів.

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за договором кредиту належним чином не виконував, а відтак згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом, за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2020 року (період звернення до суду) становить 65 805,99 гривень і саме така сума, яка включає тіло кредиту та відсотки підлягає стягненню з відповідачів в користь позивача.

Окрім цього, пропущення строку позовної давності щодо платежів за певний період з врахування продовження строку дії кредитного договору, не може бути підставою для відмови в задоволенні даного позову.

Що ж до покликання скаржника про незастосування позивачем Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд звертає увагу, що позовні вимоги містять вимоги виключно щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками, в той час, як згаданий закон містить застереження щодо нарахування пені та/або штрафів в певний період спеціально визначеним особам.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 22 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 березня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник