ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2620/22 Справа № 188/803/21 Суддя у 1-й інстанції - Ніколаєва І. К. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньої транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньої транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 квітня 2021 року близько 16.00 на трасі М-04 в с. Дмитрівка Петропавлівського району водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21104 НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечну швидкість, в результаті чого здійснив виїзд на зустрічну ліву смугу руху та здійснив наїзд на автомобілі, які були припарковані на узбіччі, а саме - Део Ланос АЕ36910Х та Рено Кенгу НОМЕР_2 , в результаті чого транспорті засоби отримали механічні ушкодження.

За даним фактом постановою Петропавлівського районного суду від 19 травня 2021 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Власником автомобіля Део Ланос АЕ36910Х відповідно до технічного паспорту являється ОСОБА_2 , однак за його кермом в той час перебував її чоловік - ОСОБА_3 .

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 04.08.2021 року, в межах даної справи, замінено позивача ОСОБА_3 його правонаступником - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, на даний час ОСОБА_2 набула статусу позивача в рамках цієї цивільної справи, в зв`язку з чим, як власник авто, і звернулась до суду з даною уточненою позовною заявою.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що після ДТП використовувати належний їй автомобіль було неможливо в силу серйозності його пошкодження. Лише нещодавно вона отримала страхове відшкодування від страхової компанії відповідача. Очевидно, що це створило неабиякі незручності в повсякденному житті. Позивачка була змушена щоденно їздити на маршрутному таксі, витрачаючи на це додаткові час та зусилля та кошти, в умовах пандемії наражаючи на небезпеку себе та своїх рідних.

Крім того, відсутність автомобіля створює додаткові проблеми відвезти дитину до дитячого садочку, вирішувати свої особисті питання тощо.

Після ДТП позивачка змушена була витрачати свій особистий час на візити до страхових компаній, здійснювати пошук майстрів для ремонту автомобіля.

Враховуючи наведені обставини, позивачка зазначає, що їй з боку відповідача внаслідок ДТП було завдано моральної шкоди, яку вона, з урахуванням принципів розумності та об`єктивності, оцінює у п`ять тисяч гривень.

На підставі ст..ст. 23,1167,1177 ЦК України позивачка звернулась до суду з даним позовом з метою захисту її порушеного права і прохає суд стягнути з відповідача на її користь 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати понесені нею при подачі даного позову та витрати на професійну правову допомогу в сумі 3000 гривень.

Позивачка в судовому засідання прохала стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 5 000 гривень. Пояснила, що витрати вони понесли в значно більшому розмірі тому, що з адвокатом вони зустрічались декілька разів, він двічі складав позовну заяву, приймав участь у першому судовому засіданні. Квитанція на сплату судових витрат оформлена на ім`я її чоловіка , але витрати понесені з їх сімейного бюджету і тому вона наполягає на стягнення вказаних витрат на її користь з відповідача.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо транспортної пригоди - задоволено частково .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 ( три тисячі) а також судовий збір в розмірі 908 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Зазначає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ДТП відбулось з вини відповідача ОСОБА_1 , який на правовій підставі керував транспортним засобом, та між його діями та наслідками, що настали є безпосередній причинний зв`язок, що встановлено постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2021 року (а.с.6 8).

ОСОБА_3 є чоловіком позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ( а.с.37) і у його користуванні, під час ДТП, перебував автомобіль Део Ланос АЕ36910Х власником якого є ОСОБА_2 , що підтверджується копією технічного паспорту серії НОМЕР_4 ( а.с. 9) .

Родина має малолітню дитину, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.11).

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що постановою Петропавлівського районного суду від 19 травня 2021 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля Део Ланос АЕ36910Х відповідно до технічного паспорту являється ОСОБА_2 .

Так, в обґрунтування позову позивачка зазначала, що після ДТП використовувати належний їй автомобіль було неможливо в силу серйозності його пошкодження. Лише нещодавно вона отримала страхове відшкодування від страхової компанії відповідача. Очевидно, що це створило неабиякі незручності в повсякденному житті. Позивачка була змушена щоденно їздити на маршрутному таксі, витрачаючи на це додаткові час та зусилля та кошти, в умовах пандемії наражаючи на небезпеку себе та своїх рідних. Крім того, відсутність автомобіля створює додаткові проблеми відвезти дитину до дитячого садочку, вирішувати свої особисті питання тощо. Після ДТП позивачка змушена була витрачати свій особистий час на візити до страхових компаній, здійснювати пошук майстрів для ремонту автомобіля.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, врахувавши обставини у справі, ступінь та тривалість моральних страждань, вважає, що суд першої інстанції виходячи з принципу розумності та справедливості, правомірно стягнув з відповідача на користь позивача моральну шкоду, яку позивач зазнав внаслідок суттєвого пошкодження належного йому транспортного засобу, у розмірі 5 000 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Формальні посилання на неправильне дослідження і оцінку наданих суду доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Законність рішення в частині стягнення з відповідача судових витрат, колегією суддів не перевіряється, так як не є предметом апеляційного оскарження.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2021 року, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: