ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1642/22 Справа № 205/4547/21 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Доповіач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення моральної шкоди та збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 грудня 2017 року о 18-00 год. на пр. Свободи у м. Дніпрі, з вини водія ОСОБА_2 , який працював на час вчинення ДТП водієм у відповідача, та керував належним йому транспортним засобом - автобусом «ЛАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталась ДТП внаслідок чого належний йому автомобіль «BMW X5», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень, а він відповідно матеріального збитку.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року, яка не оскаржувалась та набрала законної сили 06 лютого 2018 року, встановлена вина вказаного водія у вчиненому ДТП та факт перебування на посаді водія у ПрАТ «Укртрансгаз». З огляду на те, що відповідач у досудовий спосіб не виявив бажання компенсувати йому спричинену матеріальну шкоду, у червні 2018 року було ініційоване відповідне провадження з приводу примусового стягнення із відповідача спричинених йому збитків. За результатами розгляду цивільної справи № 205/3990/18, постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року було постановлено, що розмір матеріального збитку, заподіяного йому з вини відповідача внаслідок вказаного ДТП, як власнику пошкодженого автомобіля «BMW X5», становить 485 967,83 грн., з урахуванням раніше сплаченого страхового відшкодування за полісом цивільно-правової відповідальності у розмірі 100000 грн. Зазначене судове рішення, що набрало законної сили 22 грудня 2020 року, відповідач по справі виконав добровільно 17 лютого 2021 року. Разом із цим, завдання майнової (немайнової) та моральної шкоди іншій особі є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків (ч. 3 ст. 11 ЦК України), отже винна (відповідальна) у спричиненні збитків особа (відповідач) з часу набрання законної сили постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року (з 06 лютого 2018 року), є боржник, а власник пошкодженого автомобіля «BMW X5», позивач у справі, є кредитором у цьому зобов`язанні. З огляду на те, що спричинений йому матеріальний збиток в розмірі 485 967,83 грн. був компенсований відповідачем лише 17 лютого 2021 року, а постанова Ленінського районного суму м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року набрала законної сили 06 лютого 2018 року, то за цей період він має право на компенсацію інфляційних втрат, а також на три проценти річних від простроченої суми за користування відповідачем цими коштами. Згідно доданого до позову розрахунку, розмір його витрат від інфляційного знецінення коштів за період з 06 лютого 2018 року по 17 лютого 2021 року становить 101520,36 грн., а три відсотки річних складають 44216 грн. Також він вважає, що емоційний дискомфорт викликаний фактичним знищенням єдиного його транспортного засобу, та відсутністю з боку винної особи жодного наміру виправити негативні наслідки і компенсувати спричиненні йому збитки, необхідність змінювати звичний уклад життя задля відновлення свого порушеного права, трирічну судову тяганину, а тому вважає, що розмір моральної шкоди, який має бути стягнутий з відповідача, становить 20 000 грн., та саме така сума буде прийнятною компенсацію за пошкодження належного йому майна внаслідок вчинення адміністративного правопорушення.

У зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні втрати у розмірі 101520,36 грн., три відсотки річних у розмірі 44216 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а всього на загальну суму у розмірі 165736,36 грн., а також вирішити питання щодо стягнення судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 101 520,36 грн., три відсотки річних у розмірі 44 216 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього на загальну суму у розмірі 150 736,36 грн.. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що існують усі підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання з відшкодування шкоди, а тому суд першої інстанції погоджується з розрахунками інфляційних втрат та трьох відсотків річних наданими позивачем, адже саме з дати виникнення деліктного зобов`язання (06 лютого 2018 року - дати набрання законної сили постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якою особу визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди) у відповідача виник обов`язок відшкодувати завдані збитки, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 101520,36 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 44216 грн. підлягають задоволенню. Внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до незначних вимушених змін у життєвих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань суд першої інстанції вважав, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. буде відповідати вимогам розумності і справедливості, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

В апеляційній скарзі АТ «Укртрансгаз» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 14 грудня 2017 року о 18 годині 00 хвилин на пр. Свободи в районі електроопори № 413 у м. Дніпрі з вини водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укртрансгаз», та керував належним відповідачу автобусом ЛАЗ 4207 JТ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль BMW Х5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , зазнав механічних пошкоджень.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн., яка набрала законної сили 06 лютого 2018 року (а. с. 9).

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також судом встановлено, що з метою досудового врегулювання спору, адвокат Чіп Я.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звертався до ПАТ «Укртрансгаз» з досудовою вимогою від 17 травня 2018 року, яка була надіслана відповідачу 25 травня 2018 року та отримана ПАТ «Укртрансгаз» 29 травня 2018 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 10-11), та враховуючи, що відповідач у досудовий спосіб не виявив бажання компенсувати позивачу спричинену матеріальну шкоду, у червні 2018 року позивач вимушений був звернутися до суду з приводу примусового стягнення спричинених збитків.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року частково задоволена апеляційна скарга АТ «Укртрансгаз» та змінено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року в частині розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що стягнута з ПрАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 з 509814,56 грн. на 485 967 грн. 83 коп. (а. с. 6-8).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначена постанова виконана АТ «Укртрансгаз» 17 лютого 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1923 про сплату ОСОБА_1 485 967 грн. 83 коп. за збитки завдані внаслідок ДТП по справі №205/3990/18 (а. с. 12).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що існують усі підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання з відшкодування шкоди, а тому суд першої інстанції погоджується з розрахунками інфляційних втрат та трьох відсотків річних наданими позивачем, адже саме з дати виникнення деліктного зобов`язання (06 лютого 2018 року - дати набрання законної сили постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якою особу визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди) у відповідача виник обов`язок відшкодувати завдані збитки, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 101520,36 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 44216 грн. підлягають задоволенню. Внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до незначних вимушених змін у життєвих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань суд першої інстанції вважав, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. буде відповідати вимогам розумності і справедливості, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у цьому випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, так як одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди.

Зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду. Це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами.

Отже, до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у постанові № 703/2718/16-ц про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання вказуючи на те, що цивільне зобов`язання з відшкодування шкоди виникає не з рішення суду, а з делікту, зазначаючи, що рішення суду лише вносить остаточну ясність в спорі про розмір і наявність такого зобов`язання між сторонами.

Також у правовому висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491 цс15 зазначено, що з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Доводи апеляційної скарги про те, що прострочення боржника із зобов`язання про відшкодування шкоди взагалі не відбулось, а тому підстав для стягнення з них на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат не має, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки матеріалами справи достовірно встановлений факт прострочення зобов`язання за виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що вони категорично не погоджуються з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з них на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з невиконанням рішення суду, позивачу було завдано моральну шкоду, яка призвела до незначних вимушених змін у життєвих стосунках, зусиль, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн., з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко