КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/3508/21
Провадження № 2/133/416/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2022

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Кучерук І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, головний державний виконавець Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Василюк А.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, головний державний виконавець Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Василюк А.І., в якому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника позивач дізнався, що на підставі виконавчого напису, вчиненого 23.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованого в реєстрі за №79427, з нього на користь ТОВ «Веллфін» стягується заборгованість в розмірі 99382 грн.

Позивач вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням законодавства, зокрема, документи, які надані для вчинення виконавчого напису, не свідчать про безспірність суми заборгованості. Крім того, кредитний договір, за яким проводиться стягнення, він не укладав, а тому просить суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач у встановлений судом строк відзив до суду не надав.

Треті особи у встановлений судом строк пояснення чи заперечення на заявлені вимоги до суду не надали.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 23.10.2020 приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №79427, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін», відповідно до умов кредитного договору №160796 від 24.03.2017, грошові кошти в розмірі 99382 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 2000 грн., прострочена заборгованість за несплаченими відсотками 96482 грн., а також плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 900 грн., стягнення здійснюється за період з 24.03.2017 по 18.09.2020 (а.с.17).

03.12.2020 головним державним виконавцем Василюком А.І. відкрито виконавче провадження №63799301 з примусового виконання зазначеного виконавчого напису (а.с.20-21).

12.08.2021 головним державним виконавцем Василюком А.І. видано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.15-16).

04.02.2021 головним державним виконавцем Василюком А.І. видано постанову про арешт майна боржника (а.с.22-24).

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтею 87 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів (оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відмітною стягувача про непогашення заборгованості). При цьому цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За змістом пункту 2.3 глави 16 розділу ІІ «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 нараховану суму заборгованості в розмірі 99382 грн., що підлягає стягненню за виконавчим написом нотаріуса, заперечує в повному обсязі. Будь-яких вимог про сплату кредиту відповідач йому не пред`являв та не направляв. Про наявність виконавчого напису позивач дізнався з постанови державного виконавця.

За таких обставин позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги відповідача, або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Перевірка безспірності боргу є обов`язком нотаріуса. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий ж самий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19.09.2018 (провадження № 14-12559св18).

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18 від 16.05.2018.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано; визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

У постанові Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21) зроблено висновок, що оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Так, виконавчий напис від 23.10.2020 було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 в справі №826/20084/14. Кредитний договір №160796 від 24.03.2017, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису ТОВ «Веллфін», не був посвідчений нотаріально, а тому у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. були відсутні правові підстави для прийняття у Товариства документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису (а.с.57-61). Відповідно у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, у тому числі і з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат».

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Враховуючи те, що 24.03.2017 між ОСОБА_1 та ТОВ «Веллфін» укладено кредитний договір №160796, а стягнення заборгованості проводиться за період з 24.03.2017 по 18.09.2020, тому оспорюваний виконавчий напис нотаріуса від 23.10.2020 вчинений в межах строку давності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем та третьою особою - приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. не спростовано доводи позивача, що викладені у позовній заяві.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню.

Щодо вимог про припинення стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню 63799301 необхідно зазначити, що такий спосіб захисту цивільних прав, як визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню є достатнім та ефективним, а тому дані вимоги є безпідставними. Відтак, у цій частині вимог необхідно відмовити.

З урахуванням положень ст.141 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

Також ОСОБА_1 просить стягнути з ТОВ «Веллфін» на його користь понесені ним витрати за надання правничої допомоги у розмірі 14000 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №607/14338/19-ц від 01.12.2021.

Заперечень відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, понесену позивачем, до суду не надано.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Голівським В.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги б/н від 10.11.2021.

Відповідно до акта виконаних робіт від 10.11.2021 за договором б/н від 10.11.2021 про надання професійної правничої допомоги адвокатом надано клієнту ОСОБА_1 такі послуги: зустріч з клієнтом, консультація, збирання доказів, вивчення та юридична оцінка наданих матеріалів - 03 год., що складає 3000,00 грн; складання процесуальних документів - 11 год., що складає 11000 грн. Вартість виконаних робіт за професійну правничу допомогу становить 14000 грн. (а.с.29-30).

Згідно з прибутковим касовим ордером від 10.11.2021 ОСОБА_1 сплачено адвокату гонорар у розмірі 14000 грн.

Отже, суд, виходячи зпринципу змагальності, критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи, в тому числі фінансового стану обох сторін, вважає, що витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 14000 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, головний державний виконавець Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Василюк А.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23.10.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрованого в реєстрі за №79427, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» заборгованості у розмірі 99382 (дев`яносто дев`ять тисяч триста вісімдесят дві) грн.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати за надання правничої допомоги у розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін», місцезнаходження: вул. Г. Севастополя, 48, м. Київ, ЄДРПОУ 39952398.

Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, місцезнаходження: вул. Велика Бердичівська, 35, м. Житомир.

Третя особа: головний державний виконавець Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Василюк А.І., місцезнаходження: вул. П. Орлика, 5, м. Козятин.

Повне судове рішення складено 23.02.2022.

Суддя І.М. Кучерук