Справа № 182/3297/18
Провадження № 2/0182/934/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.02.2022 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого суддіРибакової В.В.
при секретаріШалівській А.С.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Мороз Н.М., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Швеця С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, який уточнювала (а.с.3-5,27,28), посилаючись на наступні обставини.

Їй на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 28.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., реєстровий № 853, належить 8/15 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласником інших 7/15 частин зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями належить відповідачу ОСОБА_2 . З 2011 року між нею та відповідачем виникають суперечки та конфлікти з приводу користування належної їй частиною земельної ділянки, зокрема щодо зливної ями, що знаходиться начебто на земельній ділянці відповідача, з приводу приладу обліку електроенергії, який відповідач постійно погрожує демонтувати, оскільки вважає, що даний прилад обліку знаходиться на належній їй частині стіни, а також відносно проходу до городу, який вона (позивач) вважає своїм через фруктовий сад відповідача. Таким чином, між ними існує спір щодо земельної ділянки прилеглої до домоволодіння. Зазначає, що вона має намір вільно користуватися та розпоряджатися належною їй частковою спірного домоволодіння, однака позбавлена такої можливості, оскільки не визначена частина земельної ділянки , якою вона може безперешкодно користуватися та в подальшому приватизувати. Добровільно відповідач не бажає здійснити розподіл домоволодіння в натурі, тому вважає, що можливо виділити їй в користування 8/15 частин земельної ділянки площею 262,6 м2 з яких: за, перед, під 8/15 частинами житлового будинку «А» загальною площею 56м2; за, перед, під літньою кухнею літ «Б», площею 6,6 м2, а також город площею 200 м2. Прохід, що знаходиться між фруктовим садом та городом залишити в загальному користуванні сторін. Зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок ліквідувати зливну яму розміром 3х3х4 м, що знаходиться на городі площею 200 м2 та утилізувати побутові відходи які в ній знаходяться, в установленому законом порядку, оскільки відповідач використовує зливну яму не за призначенням, що є грубим порушенням діючого законодавства, а також санітарних норм та правил. Враховуючи наведені обставини, позивач просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.01.2019 року (суддя Тихомиров І.В.) зупинено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою до набрання законної сили рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування акту про право власності на землю (а.с.35).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано у провадження судді Рибакової В.В. на підставі звільнення з посади судді ОСОБА_3 рішенням Вищої ради правосуддя №1817/0/15-19 від 09.07.2019 року (а.с.37).

Ухвалою суду від 06.02.2020 року (а.с.48) поновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач пояснила, що відповідач користувалась земельною ділянкою біля її частини домоволодіння. Зливну яму вона (позивач) побудувала з усного дозволу ОСОБА_2 приблизно у 2007 році і користувалась нею. В подальшому відповідач повідомила, що її земельна ділянка приватизована і що вони проти того, що там знаходиться зливна яма. Зазначає, що згодом вона побудувала нову зливну яму на своїй земельній ділянці, тому просить суд зобов`язати відповідача ліквідувати ту зливну яму, яку вона (позивач) побудувала на земельній ділянці ОСОБА_2 з її усної згоди. З приводу користування земельної ділянки зазначила, що вона повинна мати можливість доступу до свого вікна, яке виходить на двір відповідача, але не має такої можливості, оскільки у відповідача є собаки, тому вона вимушена постійно брати дозвіл у відповідача щоб увійти на двір та отримати доступ до свого вікна. Також пояснила, що її земельна ділянка не приватизована, оскільки відповідач не дає дозволу на приватизацію. Відповідач приватизувала свою земельну ділянку раніше, ще до придбання нею (позивачем) належної їй частини домоволодіння.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні повідомила, що вона не надавала позивачу письмової згоди на будівництво зливної ями. Щодо доступу до вікна позивача пояснила, що біля вікна є прибудова, тому якщо позивач її демонтує, в неї з`явиться потрібний їй прохід до належного їй вікна. Вказала, що вона заперечує проти запропонованого позивачем порядку користування земельною ділянкою.

Також представник відповідача ОСОБА_5 суду пояснив, що земельна ділянка відповідача приватизована, а позивач фактично просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до частки в спільній сумісній власності, тобто 8/15 частинами, що на його думку є неможливим. Вимоги позивача щодо ліквідування відповідачем зливної ями вважає безпідставними, оскільки яму побудувала позивач, а ліквідувати її просить відповідача. Враховуючи вищевикладені обставини відповідач та її представник просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд проходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Сторони у справі визначили порядок користування житловим будинком та господарськими будівлями за їх спільною згодою. Між сторонами виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, який належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 28 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., реєстровий № 853, належить 8/15 частин житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7,77,78). У вказаному договорі зазначено, що на земельній ділянці площею 1268 кв.м. розташовані житл.буд., гл.битн., обкл.цегл - А, житл.пл. 63,7 кв.м., заг.пл. 110,2 кв.м; літня кухня, дерев - Б; вбир., дерев. - В; вбир., дерев. - Д; сарай, цегл. - Г; спорудження 1-7,І.

Співвласником інших 7/15 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями є ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки від 09 грудня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Пахомовською І.Л., реєстровий № 2912 (а.с.8,9). Також ОСОБА_6 на підставі зазначеного договору дарування належить приватизована земельна ділянка площею 0,0892 га, яка надана для обслуговування житлового будинку.

На підставі вищезазначеного договору дарування частини житлового будинку та земельної ділянки, відповідачу ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 047003, на земельну ділянку площею 0,0264 за адресою АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий № -03-013-0006 (а.с.10,11), а також Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 047002, на земельну ділянку площею 0,0628 за адресою АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий № -03-073-0005 (а.с.10,11). З матеріалів справи вбачається та підтверджується позивачем, що її земельна ділянка не приватизована. Загальна площа земельної ділянки для обслуговування домоволодіння АДРЕСА_1 становить 1334 кв.м (а.с.16-19,79-85).

У спільному користуванні співвласників житлового будинку за вказаною адресою перебуває 8/15 частин земельної ділянки, право власності на яку сторонами не зареєстроване.

Позивачем ОСОБА_1 запропоновано наступний порядок користування 8/15 частинами земельної ділянки площею 262,6 м2 з яких: за, перед, під 8/15 частинами житлового будинку «А» загальною площею 56м2; за, перед, під літньою кухнею літ «Б», площею 6,6 м2, а також город площею 200 м2. Прохід, що знаходиться між фруктовим садом та городом залишити в загальному користуванні сторін. Відповідач ОСОБА_2 не погоджується із запропонованим ОСОБА_1 порядком користування спірною частиною земельної ділянки.

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками та визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 01 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.

З метою вирішення питання щодо можливості визначення запропонованого порядку користування спірною земельною ділянкою судом було запропоновано сторонам призначення у справі судову будівельно-технічну (земельно-технічну експертизу). Проте сторони від проведення відповідної експертизи відмовились.

У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Таким чином сторони розпорядилися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вже зазначалося позивачем запропоновано певний порядок користування спірної 8/15 частини земельної ділянки площею 262,6 м2 з яких: за, перед, під 8/15 частинами житлового будинку «А» загальною площею 56м2; за, перед, під літньою кухнею літ «Б», площею 6,6 м2, а також город площею 200 м2. Прохід, що знаходиться між фруктовим садом та городом залишити в загальному користуванні сторін. Проте позивачем не надано суду доказів щодо технічної можливості встановлення саме такого порядку користування спірною частиною земельної ділянки, а також доказів того, що встановлення такого порядку користування забезпечить вільне користування кожним зі співвласників належним йому майном. Самостійно визначити технічну можливість встановлення запропонованого порядку користування спірною частиною земельної ділянки суд позбавлений, оскільки це потребує наявності спеціальних знань і не може бути здійснено судом самостійно без залучення спеціаліста відповідної галузі знань.

Також, суд вважає необґрунтованими та безпідставними вимоги позивача щодо зобов`язання ОСОБА_2 ліквідувати зливну яму розміром 3х3х4 м, що знаходиться на городі площею 200 м2 та утилізувати побутові відходи в ній в установленому законом порядку, оскільки обставини позову в цій частині не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Крім того, під час судових засідань позивач зазначала, що вказана зливна яма була побудована нею зі згоди відповідача ОСОБА_2 , однак на даний час не використовує її за призначенням, оскільки нею вже збудована інша зливна яма.

З огляду на вищевикладені обставини, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Тому, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягають стягненню з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір, що відповідає положенням ч.1,ч.2 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, 319, 358 ЦК України, 88,152 ЗК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Рибакова