Справа № 211/2978/16-ц
Провадження № 2/211/124/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

за відсутності сторін

розглянувши в залі суду в м. Кривому Розі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду 06 липня 2016 року з позовом, вказавши, що 15.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KRKRGK00150682. Згідно умов вищевказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 51975, 00 доларів США до 14.03.2022 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання, допустивши прострочення в погашенні суми кредиту і відсотків. Станом на 23.06.2016 року сума заборгованості за кредитним договором складає 23474,46 доларів США, а саме: 44663,11 доларів США - заборгованість за кредитом; 58533,65 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 8190,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 128087,70 доларів США заборгованість за пенею. Кредитодавець на свій розсуд вимагає від боржника частину суми заборгованості за кредитом у розмірі 53569,02 долари США, яка складається з 44663,11 доларів США заборгованість за кредитом, 8905,91 долар США заборгованість по відсотка м за користування кредитом. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь частину заборгованості за кредитним договором № KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року в розмірі 53569,02 доларів США, що за курсом НБУ (24,89) відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.06.2016 року становить 1333332,91 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 44663,11 доларів США та заборгованості по відсотках за користування кредитом - 8905,91 доларів США, а також стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 19999,99 грн.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020 року скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.10.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 15.06.2020 року розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.10.2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

27.07.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд у задоволені позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити в повному обсязі. обґрунтування своїх вимог представник відповідача послалася на те, що між сторонами дійсно 15.03.2007 року був укладений кредитний договір № KRKRGK00150682. За вказаним кредитним договором вже приймалися рішення судів, отже позивач скористався своїм правом дострокового стягнення за кредитним зобов`язанням в повному обсязі.

Так, 11.07.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі № 2-3611/2011, згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 16.07.2009 року в розмірі 385579,00 грн., що є еквівалентом 50534,65 дол. США.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15.03.2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки.

15.09.2014 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області вирішив виселити ОСОБА_1 разом з родиною.

Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом ( заявою ) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Крім того, позивач пропустив строк для звернення до суду з позовом.

Просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви за безпідставністю та не обґрунтованістю позовних вимог, а також у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

21.08.2020 року представник позивача надав відповідь на відзив. В обґрунтування якого зазначив, що на сьогоднішній день предмет іпотеки не реалізовано, банком вживаються всі заходи спрямовані на проведення реалізації. Раніше винесене рішення суду не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Згідно п. 7.1 кредитного договору сторони встановили строк виконання зобов`язань за договором 14.03.2022 року. Зміни до вказаного договору не вносилися.

Оскільки погашення заборгованості за рішенням № 2-3611/2011 від 11.07.2011 року відповідачем не проводилося і рішення не виконано, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків.

Таким чином, прийняття рішення від 11.07.2011 року, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення договору.

Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 14.03.2022 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 30.06.2016 року, тобто до спливу строку позовної давності.

01.09.2020 року до суду надійшла заява від представника позивача про уточнення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за договором № KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року в розмірі 49488,47 доларів США, яка складається з: 2151,65 доларів США заборгованість за кредитом ( тілом кредиту), 47336,82 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 15.08.2010 року по 23.06.2016 рік.

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Крім того послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, зазначивши що є підставою для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача адвокат Ратушна Р.П. в судовому засіданні проти уточнених позовних вимог заперечула та посилаючись на обставини, викладені в відзиві на позовну заяву, позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 27.02.2020 року по справі № 361/3230/17, постанові від 28.03.2018 року в справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31.10.2018 року в справі № 202/4494/16-ц, просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Надала пояснення, що зазначений правовий висновок стосується правовідносин з припинення поруки у справі № 522/1528/15-ц. Згідно якого п. 30 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що необхідно відступити від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року № 202/4494/16-ц ( провадження № 14-318цс18) шляхом його уточнення та визначення, щов разі ухвалення рішення суду у справі про стягнення, у тому числі з поручителя, кредитної заборгованості, суд не може розглядати питання про визнання поруки припиненою повторно в іншій справі з тих самих підстав, правовідносин та зобов`язань, що виникли до ухвалення такого рішення, виходячи з принципу правової визначеності.

22.03.2022 в судове засідання сторони не з`явилися.

В матеріалах справи є посилання представника позивача про розгялдс справи у відсутність Банку.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Суд, в ході розгляду справи, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 15.03.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KRKRGK00150682 (а.с. 8-10- копії договору, а.с. 12, 14,15 - копії банківської ліцензії, витягу із статуту).

Згідно умов вищевказаного кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 51975,00 доларів США.

Згідно п. 7.1 кредитного договору сторони встановили строк виконання зобов`язань за договором 14.03.2022 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11.07.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року станом на 16.07.2009 рік в розмірі 385579,36 гривен. Рішення набрало законної сили 26.07.2011 року ( а.с. 59).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року, в розмірі 55438,07 доларів США, звернуто стягнення на земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу ( а.с. 60-61).

24 квітня 2012 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області, рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 року в частині звернення стягнення на земельну ділянку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташоване майно, що є предметом іпотеки будинок з господарчими та побутовими будівлями. Доповнено резолютивну частину рішення після слів «шляхом продажу предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року) наступним словами «з початковою ціною предмету іпотеки для його повної реалізації в 242378,02 гривень ( а.с. 63-64).

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.09.2014 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_1 , разом з родиною, які зареєстровані та проживають у житловому будинку ( предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення не оскаржено, набрало законної сили 28.10.2014 року ( а.с. 65-66).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Звернення банку з позовом, вимогою про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, від 27.02.2020 року № 361/3230/17.

У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що заборгованість позичальника обмежується розміром, встановленим рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2011 року у справі № 2-1899/11 про дострокове стягнення з позичальника заборгованості по кредитному договору та звернення стягнення на підставі договору іпотеки № KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, тоді як таких вимог позивач не пред`являв.

Доводи представника позивача в частині визначення розміру заборгованості по кредитному договору та права нараховувати проценти і пеню після зміни строку виконання зобов`язання суперечать нормам матеріального права, а також висновкам Великої Палати Верховного Суду.

Щодо позовної давності суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 зробив останній платіж 20.11.2008 року ( а.с. 130), у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором шляхом звернення стягнення, звернувшись до суду 08.12.2009 року.

У відповідності до приписів статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Системний аналіз змісту вказаної норми дозволяє дійти висновку, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач,перебіг позовної давності переривається саме в день пред`явлення такого позову і перебіг позовної давності починається заново з наступного за ним дня.

Тобто, звернувшись 08.12.2009 року до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року шляхом звернення стягнення, ПАТ АБ «Приватбанк» тим самим перервало перебіг позовної давності. Але при цьому перебіг трирічної позовної давності почався заново з наступного за цією подією дня - з 09.12.2009 року та закінчився 10.12.2012 року.

З вказаним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду 06.07.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Наявність передбачених статтею 264 ЦК України підстав для переривання перебігу позовної давності щодо пред`явлення вказаного позову, які б дозволяли зробити висновок про дотримання при поданні позову встановленого законом строку позовної давності, не встановлено.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу(пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

За таких обставин, суд дійшов висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом щодо усіх заявлених вимог, що згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові. У своїх заявах по суті справи АТ КБ "ПриватБанк" не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні даного позову АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити в повному обсязі за пропуском позивачем строку позовної давності.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 549, 550, 611, 613, 615, 627, 629, 631, 638, 639, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст.12,13,76-84,95,141,259,263-265,280-284 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У позові Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.03.2022 року.

Суддя: Н. О. Сарат