ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1551/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2022 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ГУ ПФУ в м. Києві звернулося в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти в сумі 141 886,58 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Позовна заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 01.01.2008 ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії. До 01.01.2008 розмір пенсії відповідача становив 3 133,60 грн., а після перерахунку мав становити 6 266,30 грн. При перевірці пенсійної справи ОСОБА_1 в січні 2011 року була виявлена рахункова помилка, оскільки йому пенсію було обчислено у розмірі 14 728,72 грн. В результаті рахункової помилки відповідачеві з 08.09.2009 по 31.01.2011 утворилася переплата в розмірі 141 886,58 грн. 15.02.2011, 29.07.2018 та 05.02.2021 на адресу відповідача було направлено листи з вимогою відшкодування надміру виплачених коштів, які були проігноровані останнім, кошти повернуті не були, у зв`язку з чим і подана дана позовна заява.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 14.12.2021 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, призначено справу для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

26.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про недоведеність позивачем наявності рахункової помилки та недобросовісності його дій, в результаті чого були безпідставно отримані кошти, а також просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач просить стягнути кошти за період з 2009 по 2011 рік. З моменту останнього платежу минуло більше десяти років, позовна заява подана до суду у листопаді 2011 року.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд встановив такі обставинита визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується копією заяви про призначення пенсії від 30.08.2002 та копією висновку про призначення пенсії від 30.08.2002.

З наданих до суду позивачем матеріалів вбачається, що 01.04.2008, 01.10.2009, 01.11.2009, 01.01.2010, 01.04.2010, 01.07.2010, 01.10.2010, 01.12.2010 та 01.01.2011 позивачем було здійснено перерахунок раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії.

Внаслідок вказаних перерахунків розмір пенсії відповідача змінювався.

У січні 2011 позивачем при перевірці пенсійної справи відповідача, виявлено помилку, що виникла при масовому перерахунку з 08.09.2009.

15.02.2011, 29.07.2018 та 05.02.2021 позивач звертався до відповідача з листами про добровільне повернення зайво сплаченої суми пенсії.

Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення статті 1212 ЦК України, відповідно до приписів якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Водночас стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За змістом диспозиції цієї норми правильність зроблених розрахунків, за якими була здійснена виплата, та сумлінність поведінки одержувача презумуються, а отже тягар доказування рахункової помилки та/або недобросовісності дій набувача покладається на особу, яка заявляє вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів.

Підстави та механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено статтею 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за приписом якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку.

Аналогічне положення міститься і в Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, відповідно до якого суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що зобов`язання з повернення надміру виплачених пенсій виникають лише при наявності однієї з трьох умов, а саме: рахункової помилки з боку платника пенсії, недобросовісності з боку набувача, подання страхувальником недостовірних даних.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що виплата відповідачу пенсії була проведена органом Пенсійного фонду України добровільно, на підставі відповідного рішення, при цьому фактів недобросовісності з боку відповідача або подання страхувальником недостовірних даних, судом не встановлено, а належних доказів наявності рахункової помилки, оскільки перерахунок пенсії відповідача здійснювався у період з 08.09.2009 по 31.01.2011 кілька разів,позивач не надав, передбачені законом підстави для повернення безпідставно виплаченої пенсії відсутні.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, то суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257-258 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а щодо окремих видів вимог, зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зв`язку з їх недоведеністю, суд вважає відсутніми підстави для застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - відомвити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.О. Заставенко