ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2021 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду через свого представника ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що 27.12.2016 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_4 . 18.05.2021 року рішенням Фастівського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано. Цим же рішенням підтверджено факт, що з лютого 2020 року позивач та відповідач проживали окремо та не вели спільне господарство. 02.11.2017 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу набув у власність земельну ділянку площею 0,0100 га, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :01:001:0225. Купівля земельної ділянки здійснена за згодою позивача, що відображено в п. 3.6 Договору. Таким чином, земельна ділянка набута в шлюбі, за спільні кошти і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але враховуючи, що договір купівлі-продажу оформлено на ім`я відповідача, він не бажає визнавати право позивача на частину спірної земельної ділянки. Також, за час спільного проживання, 05.12.2019 року сторони набули у власність автомобіль «MAZDA 626», 1991 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , але відповідач порушуючи права позивача, як співвласника, реалізував автомобіль, а саме 27.02.2021 року уклав договір купівлі-продажу автомобіля, коли сторони проживали окремо. У зв`язку з чим, позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки та стягнути матеріальну компенсацію половини вартості автомобіля.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23.07.2021 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

11.10.2021 року, через канцелярію суду від відповідача надійшла заява, в якій він зазначає, що до 20.12.2021 року перебуває на лікуванні за кордоном.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2021 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації, до моменту видужання відповідача.

26.01.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про відновлення провадження у справі.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2022 року провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач проти позову не заперечував.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи судом встановлено, що 27.12.2016 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Фастівським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 379. Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.05.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Цим же рішенням встановлено факт, що з лютого 2020 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого 02.11.2017 року ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 1265, ОСОБА_2 набув у власність земельну ділянку площею 0,0100 га, що розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :01:001:0225.

Відповідно до п. 3.6 вказаного Договору, цей договір укладено за згодою дружини покупця ОСОБА_3 , викладеною у її письмовій заяві, підпис якої засвідчено ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області 02.11.2017 року, за реєстровим № 1264, яка приєднана до примірника договору, і зберігається в справах приватного нотаріуса.

Вказані обставини, сторонами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку доходу. Кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна,за винятком тих,які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того,на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами,якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох».

Відповідно до п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

При розгляді справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу за 2021 рік ОСОБА_2 , відповідач по справі здійснив продаж автомобіля марки «MAZDA 626», 1991 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 . Ціна транспортного засобу складає 50 000,00 грн.

Факт продажу автомобіля за ціною у розмірі 50 000,00 грн визнано відповідачем та ним не оспорюється.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК).

Таким чином, аналізуючи у сукупності надані та досліджені докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 надала до суду належні докази того, що вказане в її позові майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268 ЦПК України, на підставі 317,319 ЦК України, ст.60-71 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер - НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_3 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер - НОМЕР_3 , зареєстр.: АДРЕСА_2 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації задовольнити.

Визнати земельну ділянку площею 0,0100 га, розташовану по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :01:001:0225 та автомобіль марки «MAZDA 626», 1991 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0100 га, розташованої по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер :01:001:0225.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер - НОМЕР_3 , зареєстр.: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер - НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_3 матеріальну компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки «MAZDA 626», 1991 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , в розмірі 25 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент.номер - НОМЕР_3 , зареєстр.: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер - НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_3 судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 21.02.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей