ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2022 року м. Чернівці

справа № 718/1816/21

провадження №22-ц/822/102/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника АТ «Альфа-Банк» - Матвійчука М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мізюка В.М.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04 липня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 335, за яким кредитор зобов`язувався передати позичальнику кредитні кошти в сумі 99 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних, строком до 03 липня 2022 року.

Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором було укладено іпотечний договір № 335, предметом якого були зазначені житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Власником нерухомого майна на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки був позивач ОСОБА_1

22 квітня 2021 року без попереднього письмового повідомлення позивача, АТ «Альфа-Банк» звернувся до приватного нотаріуса Козлової Н.В. з метою реєстрації за АТ «Альфа-Банк» права власності на вищевказаний житловий будинок, який знаходився під іпотечним обтяженням. Того ж дня, приватним нотаріусом було прийнято рішення індексний номер 57805252 про реєстрацію права власності на вказаний вище житловий будинок за відповідачем АТ «Альфа-Банк».

ОСОБА_1 не погоджується з рішенням, прийнятим приватним нотаріусом щодо внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2021 року, індексний номер: 57805252, яким було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» право власності на предмет іпотеки. Зокрема, відповідач АТ «Альфа-Банк» не звернувся з повідомленням в порядку ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» та п. 4.5.3. та 4.8 Договору іпотеки.

Вказував, що вимоги закону відповідач АТ «Альфа-Банк» не виконав, ніяких повідомлень (вимог) позивач не отримував.

Також, вважав, що відповідачами грубо порушено вимоги ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року, в ч. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», згідно якого встановлено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності даним Законом. Відтак, дія мораторію була продовжена з 13.04.2021 року по 13.09.2021 року, саме в момент винесення оскаржуваного рішення відповідачем приватним нотаріусом Козловою Н.В.

Згідно відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно № 264790990, загальна площа спірного житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складає 209 кв. м. Дане житло є єдиним житлом позивача та його родини, вважає, що даний будинок підпадає під дію мораторію.

Зазначав, що приватний нотаріус Козлова Н.В., яка виконуючи повноваження реєстратора на вказані положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не звернула уваги та своїми неправомірними діями сприяла переоформленню права власності від іпотекодавця позивача на іпотекодержателя відповідача АТ «Альфа-Банк».

Також зазначав, що позивач не отримував жодних вимог від відповідача АТ «Альфа-Банк» та про те, що відповідач АТ «Альфа-Банк» збирається реалізувати своє право згідно договору іпотеки.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив суд:

визнати протиправним рішення, індексний номер 57805252, прийняте приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк», ;

скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації за АТ «Альфа-Банк» право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 22 квітня 2021 року 15:38:18, номер запису права власності № 41644765, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 225;

поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-1347/2006 від 26 жовтня 2006 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до акціонерного товариства «Альфа-Банк» мотивоване тим, що позивачем обрано спосіб захисту прав, який суперечить частині третій статті 26 Закону № 1952, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до державного реєстратора, суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимога про скасування державної реєстрації не може бути звернена до державного реєстратора.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк». В частині позовних вимог до приватного нотаріуса рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в наданому до суду примірнику опису вкладення не зазначено номер поштового відправлення, що є грубим порушенням Правил надання поштового зв`язку та не може беззаперечно свідчити про те, що апелянту надсилався конверт під номером 600 саме з вимого банку. Тобто не надано жодного доказу, яким би підтверджувалось, що дійсно описана вимога банку була вкладена у вказаний конверт.

Вказує на те, що заявлена вимога позивача про поновлення відомостей щодо спірного будинку в реєстрі речових прав на нерухоме майно є по своїй суті зміною його правового становища, а отже така вимога підлягає задоволенню та відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц.

Зазначає, що належний йому житловий будинок підпадав під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого, не може бути примусово звернено стягнення на майно, загальна площа якого не перевищує 140 кв.м. для квартир та 250 кв.м. для житлового будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Посилається на те, що позивач не надав будь-яких доказів оскарження дій оператора поштового зв`язку з приводу вручення іпотекодавцеві повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, позивач маючи право на отримання будь-якої інформації щодо такого відправлення, не надав суду доказів щодо отримання листа іншою особою, а не ним особисто, або взагалі неотримання його.

Вказує на те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки повинен був звернутися з вимогою про припинення права власності за відповідачем та визнання права власності за позивачем.

Зазначає, що спірна реєстрація відбулася 22 квітня 2021 року, тобто тоді коли Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вже втратив чинність.

Крім того, позивачем не надано доказів відсутності у нього інша житла, окрім того, що було предметом іпотеки.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства, повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано спосіб захисту прав, який суперечить частині третій статті 26 Закону № 1952, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до правил статей 2,5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952 викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 23 вересня 2021 року подав до суду першої інстанції заяву про збільшення (уточнення) позовних вимог, відповідно до змісту якої просив суд: визнати протиправним рішення, індексний номер 57805252, прийняте приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк», ;

скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації за АТ «Альфа-Банк» право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 22 квітня 2021 року 15:38:18, номер запису права власності № 41644765, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 225;

поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-1347/2006 від 26 жовтня 2006 року (а.с.70-77).

Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права.

Суд першої інстанції не врахував зміну позовних вимог позивачем та прийшов до помилкового висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-IV).

Зокрема, частиною першою статті 35 Закону № 898-IV передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За змістом статті 36 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

На підставі частини першої статті 37 Закону №898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Положеннями частини другої статті 37 Закону №898-IV передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Предметом оскарження у цій справі є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за АТ «Альфа-Банк» права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У даному спорі також судом встановлено, що пунктом 4.1 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення переданого в іпотеку майна у разі невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором (а.с.17-18).

Як передбачено пунктом 4.5 цього договору звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «про іпотеку», або шляхом продажу предмету іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмету іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону).

Відповідно до частини третя статті 10 вказаного Закону державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункти 1-2 частини третьої статті 10 того ж Закону).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 57 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц,, провадження № 14-2цс19).

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що АТ «Альфа Банк» направляло на ім`я позивача як іпотекодавця, повідомлення про усунення порушень основного зобов`язання та в разі його невиконання намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Указану вимогу ОСОБА_1 отримав 17 червня 2020 року (а.с.113,116).

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 січня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та витребувано від Чернівецької дирекції акціонерного товариства «Укрпошта» відомості щодо поштового відправлення №600, зокрема за яких обставин: час, місце, спосіб та ким було вручено ОСОБА_1 або членам його родини, поштове відправлення №600; копію документа форми №8 від 17 червня 2020 року з відомостями: підписом отримувача, його/її ПІБ, підписом листоноші та його/її ПІБ про вручення поштового відправлення №600; витяг з журналу обліку врученої поштової кореспонденції від 17 червня 2020 року з відомостями про вручення поштового відправлення №600.

На виконання вказаної ухвали, акціонерне товариство «Укрпошта» надіслало суду відповідь, що надати інформації щодо отримання/неотримання поштового відправлення №600 не видається можливим, у зв`язку із закінченням терміну зберігання виробничої документації по внутрішнім поштовим відправленням.

Водночас АТ «Альфа Банк» надало апеляційному суду для огляду оригінали документів, що стали підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно за банком, в тому числі оригінал повідомлення про отримання ОСОБА_1 поштового відправлення з вимогою про усунення порушень основного зобов`язання та в разі його невиконання намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

Отже, банком доведено, а позивачем не спростовано факту отримання 17 червня 2020 року вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих в ньому умов.

Як вбачається з договору іпотеки від 04 липня 2007 року загальна площа предмета іпотеки, а саме - житлового будинку становить 209,9 кв. м.

Тобто загальна площа предмета іпотеки - нерухомого житлового майна не перевищує максимально допустиму площу такого майна, а саме, 250 кв. м для житлового будинку, яка необхідна для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на спірний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусове звернення стягнення на підставі Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ Альфа Банк як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.

Такий висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

Помилковим є доводи АТ «Альфа-Банк» про те, що спірна реєстрація відбулася 22 квітня 2021 року, тобто тоді коли Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вже втратив чинність.

Так, 18 жовтня 2018 року Верховна Рада України прийняла Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до п.1,2 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

З дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386) втрачає чинність через один рік з дня введення в дію цього Кодексу.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» розділ "Прикінцеві та перехідні положення": абзац четвертий пункту 2 викладено в такій редакції:

"Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу". Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Отже, шляхом прийняття 13 квітня 2021 року Верховною Радою України Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», "Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не втратив чинність, оскільки його дію було продовжено вказаним законом.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа Банк» задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності.

Як вбачається з квитанції № від 12 липня 2021 року, квитанції №0.0..1 від 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1816 грн (а.с.1,70).

З квитанції від 16 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 4086 грн. (а.с.196).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при поданні позову та апеляційної скарги у розмірі 5902 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача АТ «Альфа-Банк».

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» скасувати.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності задовольнити.

Визнати протиправним рішення, індексний номер 57805252, прийняте приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк», .

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації за АТ «Альфа-Банк» право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 від 22 квітня 2021 року, номер запису права власності № 41644765, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 225.

Поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-1347/2006 від 26 жовтня 2006 року.

Стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5902 гривні.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01 листопада 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, поновлення права власності залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2022 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк