ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1588/22 Справа № 200/2396/13 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Петешенкова М.Ю.,

за участю секретаря - Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2021 року за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про перегляд рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська віл 15 липня 2014 року у зв`язку із нововиявленими обставинами по цивільній справі №200/2396/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 , треті особи - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності, припинення права власності, витребування з чужого незаконного володіння та застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2014 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 , третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції; за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області частково задоволено.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 20.840.06.21 від 25 вересня 2006 року в сумі 5038000,00 грн. звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 20.840.06.21.1 від 25 вересня 2006 року, а саме: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_3 ..

Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 від 17 вересня 2010 року та договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 від 10 січня 2011 року, що укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вказані квартири.

Застосовано наслідки недійсності визнаних недійсними правочинів шляхом зобов`язання ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 , отримані за договорами купівлі продажу грошові кошти.

Вказане рішення ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2015 року залишено без змін.

Відповідач ОСОБА_4 21 лютого 2017 року, а на виконання усунення недоліків у новій редакції 03 січня 2019 року, подав заяву про перегляд вказаного рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами, які мотивував тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2017 року у справі № 200/12424/15ц визнано недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05 жовтня 2012 року, що укладений між Хагворт менеджемент лімітед та ТОВ "Кредекс Фінанс". Оскільки ОСОБА_3 набув прав вимоги від Хагворт менеджемент лімітед, то таким рішенням суду встановлено нововиявлену обставину, яка є підставою для скасування рішення та ухвалення протилежного.

17 липня 2019 року відповідачем надано рішення у справі № 200/12424/15ц від 22 жовтня 2018 року (нове рішення про задоволення позову ухвалене після скасування заочного рішення у цій справі від 02 лютого 2017 року), а також рішення суду у справі № 200/9227/17-ц від 29 січня 2019 року, яким визнано недійсним договір відступлення права вимоги, укладеного між ОСОБА_3 та Хагворт менеджемент лімітед.

16 вересня 2019 року відповідачем надано рішення у справі № 200/2396/13-ц, яким визнано недійсним п. п. 2 п. 1 договору іпотеки № 20.840.06.21.1 від 25 вересня 2006 року щодо передачі в іпотеку майнових прав на незакінчене будівництво, зокрема квартири, що будується за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якими на даний час зареєстровано право власності на спірні квартири.

11 червня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у новій редакції, де вказує, як на підставу нововиявлених обставин, на наявність рішень судів, як описані вище, а також на: відсутність права на факторингові операції у Хагворт менеджемент лімітед, відсутність у неї зареєстрованого представництва на території України, реєстрацію договору іпотеки від 25 вересня 2006 року лише 13 листопада 2012 року, допущення порушень нотаріусом при посвідчені договору іпотеки, відсутність факту повідомлення боржника про зміну кредитора, скасовання аналогічного рішення за нововиявленими обставинами рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Однією з підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в касаційному порядку.

Так з практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, колегією суддів враховується, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, від 18 листопада 2004 року).

Судом першої інстанції вірно застосовано висновки, викладені у рішенні ЄСПЛ, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania) [GC], заява N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (там само, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Суд має забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (рішення у справах "Нікітін проти Росії" (Nikitin v. Russia), заява N 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та "Савінський проти України" (Savinskiy v. Ukraine), заява N 6965/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини, повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення усправі "Зелінський і Прадель та Гонсалес і інші проти Франції" (ZielinskiandPradal &GonzalezandOthersv.France)).

Процедура нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Правєдная проти Росії" (Pravednaya v. Russia), заява N 69529/01, п. п. 2728, рішення від 6 грудня 2005 року у справі "Попов проти Молдови" N 2 (Popov v. Moldova N 2), заява N 19960/04, п. 46). Однак суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.

Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає (в частині, що стосується цієї статті): "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права".

Скасування остаточного рішення про присудження особі грошових сум може утворювати порушення права власності як основоположного права людини у розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Право на майно передбачає, що скасування остаточного судового рішення, яким особі присуджено майно єde factoекспропріацією або позбавленням майна в розумінні речення другого пункту першого статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке позбавлення для виконання вимог Конвенції має бути законним, переслідувати публічний інтерес та дотримуватись справедливого балансу між інтересами суспільства та індивідуальними правами.

Разом з цим судом першої інстанції вірно застосовані норми п. 1 ч. 2 ст. 423 , п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України, якими визначено строки звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, тобто обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що законом встановлено трирічний строк, після якого заява про перегляд заочного рішення не може бути задоволена, такий строк є пересічним та не може бути поновленим. Задоволення заяви поза межами такого строку буде однозначним порушенням принципу юридичної визначеності.

Встановлено, що оскільки заяви про перегляд рішення подані із підстав п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України у редакції 2004 року, п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України діючого на даний час, а в межах трирічного строку з дня набрання судовим рішенням законної сили (15 грудня 2014 року) подано лише заяву від 21 лютого 2017 року, судом першої інстанції вирішувалось питання перегляду рішення виключно в межах такої заяви.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, з чим погоджується і колегія суддів, що покликання заявника на не належне встановлення та не врахування судом певних обставин при розгляді справи по суті не є нововиявленими обставинами та не можуть бути підставою для скасування судового рішення в порядку ст. 423 ЦПК України, враховуючи те, що заява, подана 21 лютого 2017 року, мотивована тим, що рішенням суду від 02 лютого 2017 року у справі № 200/12424/15ц визнано недійсним договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 05 жовтня 2012 року, що укладений між Хагворт менеджемент лімітед та ТОВ "Кредекс Фінанс", однак ухвалою суду від 04 жовтня 2017 року це рішення суду скасовано. Ухвалення ж другого рішення у цій справі про задоволення позову відбулося 22 жовтня 2018 року та відповідне рішення подано до суду 17 липня 2019 року, тобто вже поза межами трьох років з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Враховуючи презумпцію правомірності правочину, суд першої істанції зазначив вірно, що у справі № 200/12424/15ц не вирішувалося питання чинності договору про набуття прав вимоги позивачем у даній справі - ОСОБА_3 , що було вирішено пізніше, а саме 29 січня 2019 року, в межах іншої справи № 200/9227/17-ц, рішення суду в якій не впливає на вирішення даної справи.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається заявник ОСОБА_1 , зазначаються заявником вже поза межами трьох років з дня набрання судовим рішенням та не є нововиявленими і не можуть бути підставою для скасування судового рішення у порядку його перегляду за нововиявленими обставинами.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2014 року.

керуючись ст.ст. 423, 424, 427, 429 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.Ю.Петешенкова