РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/346/21

Провадження № 22-ц/4815/71/22

Рівненський апеляційний суд :

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року представник позивача Кіріченко В.М. від імені Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідач ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 23.11.2007 року. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Дала свою згоду

на встановлення та зміну кредитного ліміту Банком. При укладанні договору сторони керувались ст. 634 ЦК України, згідно якої, до умов встановлених однією із сторін у друга може лише приєднатись і не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи, що відповідачем не виконуються зобов`язання належним чином, просив суд, стягнути заборгованість в розмірі 29519,85 грн., яка складається з: 23995,67 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23995,67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5524,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 23.11.2007 року нею було підписано анкету-заяву, підписуючи анкету-заяву, погодилася, що анкета-заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг", а також "Тарифами" складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачці було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту. Вказує, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №356/1635/16-ц, а саме не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; у постанові від 28 березня 2019 року у справі №428/2873/17, відповідно до якої Верховний Суд зазначив, що саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; постанові від 06 лютого 2018 року у справі №755/2720/16-ц, відповідно до якої Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, а також постанови від 17 квітня 2019 року у справі 666/388/16-ц, згідно якої посилання на не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення зі змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Вказує, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду по справі 755/7704/15-ц, суд, зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ і перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішення свій розрахунок.

У поданому відзиві представник відповідача спростовує доводи апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 23.11.2007 року.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 15.11.2020 року становить в розмірі 29519,85 грн., яка складається з: 23995,67 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 23995,67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5524,18 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

З вказаного розрахунку вбачається, що станом на 15.11.2020 року позивачем нараховано відсотки.

Згідно ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У заяві позичальника від 23.11.2007 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідачка ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачкою та не містять її підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.11.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У підписаній відповідачкою довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" зазначено, що розмір відсоткової ставки становить 3 % на місяць із розрахунку 360 днів в році.

Проте визначений позивачем розмір заборгованості суперечить умовам кредитування про які йдеться в підписаній довідці, адже згідно з розрахунком заборгованості позивачем нараховувались відсотки у підвищеному розмірі, а саме 3,5 відсотки на місяць із застосуванням подвійного коефіцієнту.

Виходячи з аналізу наданої банком роздруківки Умов та правил надання банківських послуг та ч.1 ст. 1054 ЦК України, за своєю суттю, прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, фактично є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього, в т.ч. входить і плата за користування кредитом, а не, власне, лише надані позичальнику в користування кошти.

Тим паче, з наданої банком виписки по рахунку відповідача видно, що банком при розрахунку враховувались транзакції за послугою «Скарбничка».

Однак позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів укладення між сторонами угоди щодо користування таким сервісом, умови, які б дозволяли перевірити обґрунтованість розміру таких транзакцій та підстави їх врахування при розрахунку заборгованості.

Отже, безпідставно нараховуючи заборгованість у збільшеному та непогодженому сторонами розмірі, застосовуючи подвійний коефіцієнт, а згодом відносячи цю заборгованість до простроченого кредиту і повторно нараховуючи відсотки, банк незаконно та штучно збільшував суму заборгованості.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019 року.

Слід наголосити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 23.11.2007 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Долученою позивачем довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 підтверджується факт встановлення кредитного ліміту у розмірі 20000 грн.

З аналізу виписки по картковому рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка дійсно користувалась кредитними коштами банку та здійснювала часткове погашення заборгованості, яка станом на 04.07.2019 року становила 0.00 грн.

Враховуючи транзакції за випискою по рахунку відповідача, за винятком тих надходжень та списань, які не були погоджені з відповідачем та умови яких відсутні в підписаних анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, а саме: регулярне списання платежу за договором 2486, списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,5%, перекази на «Скарбничку» та зарахування суми вкладу з «Скарбнички», з 05.07.2019 року, ОСОБА_1 фактично використала в межах кредитного ліміту 4954,78 грн., а тому наявні підстави для стягнення тіла кредиту в зазначеному розмірі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку що рішення Рівненського міського суду від 04 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту слід скасувати, а в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитом залишити без змін.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються за подачу позовної заяви - в розмірі 2270, 00 грн., за подачу апеляційної скарги - в розмірі 3405 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню то, судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» - в розмірі 953,78 грн. із розрахунку: 29519,85 грн. (заявлені вимоги) : 4954,78 грн. (задоволені вимоги) = 5,95; 5675,00 грн. : 5,95.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту і задовольнити ці вимоги частково.

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4954 гривень 78 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 953 гривні 78 копійок понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків