Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить позбавити останнього батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 року. Від шлюбних відносин мають 2 дочок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2012 року шлюб між сторонами розірвано, діти залишились проживати з матір`ю. Рішенням того ж суду від 06.09.2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.07.2012 року до досягнення дітьми повноліття. У 2015 році позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , від шлюбних відносин у них народився син. Зазначає, що відповідач з 2012 року не опікується дітьми та не бере участі у їх вихованні. Тягар утримання та виховання дітей несе чоловік позивачки ОСОБА_5 . Факт відсутності піклування над дочкою ОСОБА_3 з боку відповідача підтверджується характеристикою з закладу освіти, довідкою від сімейного лікаря, актом обстеження умов проживання дитини, довідкою державного виконавця про розмір заборгованості по аліментах. Старша дочка вже є повнолітньою, тому питання про позбавлення батьківських прав позивач ставить лише відносно дочки ОСОБА_3 . У відповідності до СК України, Закону України «Про охорону дитинства», в найкращих інтересах дитини просить відповідача позбавити батьківських прав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов.

17 вересня 2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

04 листопада 2021 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляджу по суті.

Від представника третьої особи надійшло клопотання, в якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить постановити законне рішення.

У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні зазначила, що відповідач аліменти не сплачує, крім того, для того щоб виїздити закордон необхідна згода батька дитини, а з відповідачем позивач не спілкується з 2012 року.

У судове засідання відповідач, представники третіх осіб не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Третьою особою подано заяву про розгляд справи у відсутності її представника. Враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Україна, місто Київ, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

12 жовтня 2012 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

06 вересня 2012 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей до досягнення їх повноліття.

Інша спільна донька позивача та відповідача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на момент розгляду справи є повнолітньою, тому питання стосовно позбавлення батька батьківських прав розглядається судом першої інстанції лише стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Повертаючись до матеріалів справи суд зазначає, що позивач на обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав надала наступні докази: характеристику ОСОБА_3 із закладу освіти Вишгородської спеціалізованої школи «Сузір`я»; довідку цього ж закладу освіти на підтвердження навчання ОСОБА_3 у цьому закладі; довідку сімейного лікаря, що ОСОБА_3 з 01.06.2018 обслуговується педіатром Вишгородської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №1; акт обстеження умови проживання дитини №14; розрахунок державного виконавця заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 01.05.2021 року.

Крім того, третьою особою подано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно зазначеного висновку сімейне життя у позивача та відповідача не склалося. Батьки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 більше дев`яти років не підтримують відносин між собою, проживають окремо. Зі слів гр. ОСОБА_1 , батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дітей, не піклується про їх стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, в тому числі не допомагає матеріально. Станом на 01.05.2021 рік заборгованість по аліментах складає 23393,75 грн. Працівники служби у справах дітей та сім`ї провели обстеження умов проживання сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 і встановила, що діти проживають в хороших житлово-побутових умовах, забезпечені усім необхідним для гармонійного життя та розвитку. Зі слів матері, діти не заперечують, щодо позбавлення батьківських прав їх батька, ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 81 ЦПК України року встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч.1-3 ст. 89 СК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зазначений висновок має рекомендаційний характер, а матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про винну поведінку відповідача щодо дітей, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Оскільки такий висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тому цей висновок є необґрунтованим.

Сама по собі заборгованість по несплаті аліментів не може слугувати безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Тому на підставі наданих доказів, з належною їх оцінкою, суд дійшов висновку про відсутність доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним батьківських обов`язків.

Наведене позивачем на підтвердження позовних вимог свідчать лише про існування між батьками дітей конфліктної ситуації, а не про негативне відношення батька до дітей чи невиконання ним своїх батьківських обов`язків, які були б достатніми для висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Тому на підставі наданих доказів, з належною їх оцінкою, суд дійшов висновку про відсутність доказів винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним батьківських обов`язків.

Відомості, які в спростували даний висновок суду, відсутні.

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки батька по відношенню до дітей та ненадання достатніх доказів ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав, а відтак і задоволення позову.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, а відтак сплачений позивачем судовий збір необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 259, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Судовий збір сплачений ОСОБА_1 при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 );

відповідач ОСОБА_2 (остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 );

третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради (місцезнаходження - Київська область, місто Вишгород, пл. Шевченка, 1 , ).

Повний текст судового рішення складено та підписано 07 лютого 2022 року.

Суддя О. І. Якимець