Номер провадження: 22-ц/813/6030/22
Номер справи місцевого суду: 515/237/21
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу №515/237/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участю третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 грудня 2021 року у складі судді Тимошенка С.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 19 лютого 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 15 лютого 2019 року близько 18:35 годин на автодорозі М-15 «Одеса-Рені» поблизу с. Білолісся відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хюндай Акцент», реєстраційний номер НОМЕР_1 », та водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Форд Транзит», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустили наїзд на ОСОБА_4 , 1990 року народження, внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 помер від отриманих травм. За даним фактом ДТП слідчим СУ ГУНП в Одеській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 16 лютого 2019 року. Відповідальність водія ОСОБА_2 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхована компанія» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ4628403, який діяв на момент настання ДТП станом на 15 лютого 2019 року. Позивач ОСОБА_1 є матір`ю по відношенню до загиблого, у зв`язку з його смертю їй спричинена моральна шкода. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 1 липня 2004 року не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування; особа, яка вимагає такої виплати, власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-ІУ, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Враховуючи вимоги ЦК України, Закону №1961-ІУ, КК України, відсутні будь-які підстави для того, щоб очікувати завершення досудового розслідування кримінального провадження по факту даної ДТП, оскільки за результатами проведення такого досудового розслідування встановлюється наявність або відсутність в діях водія складу злочину, за який передбачена відповідальність статтею 286 КК України. Факт наявності чи відсутності в діях водія складу злочину жодним чином не змінює його становище в частині наступлення для нього цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду третім особам в ДТП дією джерела підвищеної небезпеки, а відповідно і жодним чином не змінює становище відповідача, який отримав оплату за те, що застрахував відповідальність такого водія, і повинен виконати взяті на себе зобов`язання і виплатити страхове відшкодування позивачу. Згідно Закону №1961-ІУ загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, зокрема, батькам, (регламентна виплата) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_5 входили: мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_6 . На день настання страхового випадку мінімальна заробітна плата складала 4173,00 грн., відповідно загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, становить 50076,00 грн., з них розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що належить позивачу, становить 25038,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 25038,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (а.с.1-6).

Ухвалою судді Татарбунарського районного суду Одеської області від 9 березня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.39).

Відповідач ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позов не визнав, зазначивши у відзиві, що позов до страхової компанії є передчасним, оскільки заявлена ДТП наразі розглядається у кримінальному провадженні №0000094, а це відповідно до закону, який регулює спірні правовідносини, є підставою для призупинення строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати. Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме ОСОБА_2 , як особу, яка на момент ДТП володіла джерелом підвищеної небезпеки, довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Ураховуючи, що кримінальне провадження не закінчилося та, відповідно, ще не з`ясовано обставин вчинення ДТП, не здійснено оцінки технічних можливостей уникнення ДТП, позов до ПрАТ «УПСК», як до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення ДТП, є передчасним. Крім того, для отримання страхового відшкодування позивач у порядку, встановленому статтею 35 Закону №1961-ІУ із заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю сина, до ПрАТ «УПСК» не зверталася, відповідно, страховиком не приймалося рішення про здійснення чи відмову у здійсненні страхового відшкодування, про вищевказану ДТП ПрАТ «УПСК» дізналося лише з позовної заяви. Ні позивач, ні водії, причетні до ДТП, визначеного у пункті 33-1.1 статті 33-1 Закону №1961-ІУ обов`язку щодо сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП не виконали, що відповідно до підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-ІУ є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України та статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» право на судовий захист, звертаючись до суду, представник позивача вказала в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право та спосіб його захисту (а.с.69-73).

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2021 року за клопотанням відповідача до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_2 (а.с.92).

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 грудня 2021 року позов задоволено; стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок страхового відшкодування заподіяної маральної шкоди в сумі 25028,0 грн.; стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір в сумі 2270,00 грн. (а.с.104-106).

Додатковим рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 4 січня 2022 року поновлено строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги; заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено; стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. (а.с.115-116).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення суду.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с.128-131).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Позов до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є передчасним, оскільки заявлена ДТП наразі розглядається у кримінальному провадженні №0000094, що відповідно до закону, який регулює спірні правовідносини, є підставою для призупинення строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату. Стосовно АТ «Страхова компанія «Інго», якою застраховано відповідальність водія ОСОБА_3 , взагалі питання не вирішувалось, до участі у справі вказану страхову компанію та водія ОСОБА_3 не залучено, чи здійснювалось відшкодування за зазначеним випадком не з`ясовано. Рішення, прийняте компетентними органами (органами досудового розслідування, судом) за результатами розгляду кримінального провадження, є обов`язковим для страховика при розгляді події, яка має ознаки страхового випадку, не у питанні встановлення вини, а у питанні чи мали місце дії (бездіяльність) особи, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та чи вчинені вони цією особою. Під час кримінального провадження з`ясовуються обставини вчинення ДТП, досліджується аспект дотримання учасниками ДТП Правил дорожнього руху України, здійснюється оцінка технічних можливостей уникнення ДТП тощо. Правило про відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини має винятки. Зокрема, відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (зазначені обставини встановлюються під час кримінального провадження). Під час розгляду справи судом першої інстанції зазначалось, що наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 допустили водій ОСОБА_2 та водій ОСОБА_3 , однак судом не враховано, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (п.2 ч.1 ст.1188 ЦК України). Аналогічна норма міститься і у пункті 36.3 статті 36 Закону №1961-ІУ, за змістом якої у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Разом з тим, суд поклав обов`язок щодо відшкодування шкоди лише на ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Крім того, ОСОБА_1 не зверталася із заявою про страхове відшкодування, пов`язане із смертю сина, відповідно, рішення про здійснення чи відмову у здійсненні позивачу страхового відшкодування не приймалося. Позивач, водії, причетні до ДТП, не виконали визначеного у пункті 33-1.1 статті 33-1 Закону №1961-ІУ обов`язку щодо сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП, що відповідно до підпункту 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 вказаного Закону є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Судом залишено без уваги, що розмір страхового відшкодування визначено з порушенням положень пункту 27.3 статті 27 Закону №1961-ІУ. Оскільки в справі є посилання на те, що ДТП трапилось за участі двох автомобілів та велосипедиста, то на користь ОСОБА_1 виплата від ПрАТ «УПСК» не може перевищувати 12519,00 грн.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

За змістом позовних вимог 15 лютого 2019 року близько 18:35 годин на автодорозі М-15 «Одеса-Рені» поблизу с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустили наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , 1990 року народження, який від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За фактом дорожньо-транспортної пригоди слідчим СУ ГУНП в Одеській області 16 лютого 2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження №0000094 за частиною 2 статті 286 КК України.

З довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 30 листопада 2020 року вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участі двох автомобілів та велосипедиста.

На час ухвалення рішення кримінальне провадження №0000094 не закінчено.

З огляду на визначені статтею 11 ЦК України підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» як страховик за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4628403 (Поліс №АМ/4628403) у разі настання страхового випадку, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП здоров`ю, майну третьої особи, в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону №1961-ІУ якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Порядок отримання страхового відшкодування особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, та строки прийняття страховиком рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування регламентовано статтями 35, 36 Закону України №1961-ІУ.

Зобов`язання страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування, належить до зобов`язань з визначеним строком виконання 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування (п.36.2 ст.36 Закону №1961-ІУ).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІУ якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

З огляду на те, що ДТП, внаслідок якої позивачу ОСОБА_1 заподіяна шкода, пов`язана із смертю сина, розглядається у кримінальному провадженні №0000094, наявними є підстави, передбачені абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІУ для призупинення строку для виплати страхового відшкодування до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів це страхові правовідносини, де об`єктом страхування виступає цивільно-правова відповідальність перед третіми (фізичними і юридичними) особами, яким може бути спричинений збиток внаслідок ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Цивільна відповідальність носить майновий характер: особа, яка заподіяла шкоду, зобов`язана повністю відшкодувати збитки потерпілому, тобто третіх особі. Підписанням договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів даний обов`язок в межах укладеного договору перекладається на страховика.

Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов`язує саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як осіб, які на момент ДТП володіли джерелами підвищеної небезпеки, довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ураховуючи те, що кримінальне провадження №0000094 триває, то обставини ДТП наразі є нез`ясованими, як наслідок позовні вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» як до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_2 , про відшкодування заподіяної внаслідок вчинення ДТП шкоди, є передчасними.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» обґрунтовано звертає увагу на те, що до участі у справі не залучено водія ОСОБА_3 та АТ «Страхова компанія «Інго», яка застрахувала цивільно-правову відповідальність цього водія.

Суд вважав встановленим, що наїзд на велосипедиста здійснено керованими водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 транспортними засобами, проте при цьому судом не враховано, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (п.2 ч.1 ст.1188 ЦК України). Аналогічна норма міститься і у пункті 36,3 статті 36 Закону №1961-ІУ у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Суд поклав обов`язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, лише на ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» незважаючи на те, що кримінальне провадження не закінчено, а отже не встановлено безспірно заподіяння шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, наявність у водіїв транспортних засобів можливості уникнути ДТП, дотримання велосипедистом Правил дорожнього руху тощо.

Відповідно до пункту 33-1 статті 33-1 Закону №1961-ІУ страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетний до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону -МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа.

Слушним є посилання ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на те, що ні позивач, ні причетні до ДТП водії визначеного у пункті 33-1.1 статті 33-1 Закону №1961-ІУ обов`язку щодо сприяння страховику в розслідуванні причин та обставин ДТП не виконали.

Факт не звернення ОСОБА_1 до страхової компанії має місце, проте такий у розумінні висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого постанові від 11 грудня 2019 року у справі №456/4287/15, не є підставою для відмови у позові, оскільки за змістом висновку у разі звернення із заявою безпосередньо до суду страховик має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-ІУ та не позбавлений можливості у разі відсутності заперечень проти позову його визнати та сплатити страхове відшкодування.

У даному ж випадку ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виходить з того, що позов є передчасним, так як порушене по факту ДТП кримінальне провадження не закінчено, а отже не встановлено обставини дорожньо-транспортної пригоди та осіб, до такої причетних. Результат розгляду кримінального провадження №0000094 є обов`язковим для страховика при розгляді події, яка має ознаки страхового випадку.

До закінчення кримінального провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди правові підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 369, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 грудня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», за участю третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова