Провадження № 2/201/1297/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Авентус Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2021р. ТОВ Авентус Україна звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 49 200 грн. (а.с. №3-6).

По тексту позову директор товариства - Довгаль В.В. (самопредставництво - а.с.№26) просив справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 20.01.2022р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №31).

В обґрунтування позовних вимог представник позивача в позовній заяви посилався на те, що 29.06.2020р. між ТОВ Авентус Україна та ОСОБА_1 було укладено договір № 2586450 про надання споживчого кредиту через Інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. Згідно укладеного договору, позивачем надано відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Грошові кошти було перераховано на платіжну карту, яку вказано відповідачем особисто в заяві на отримання кредиту. Разом з цим, згідно укладеного договору, сторони погодили істотні умови кредитування, а саме, строк кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, останній має прострочену заборгованість перед ТОВ Авентус Україна у розмірі 49 200грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 15 000 грн., сума заборгованості по несплаченим процентам користування кредитом 34 200 грн. Зазначену суму заборгованості представник позивачі і просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

07.02.2022р. в порядку ст. 178 ЦПК України суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 , заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилався не те, що надана позивачем роздруківка електронного договору не може бути прийнята як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України Про електроні документи та електронний документообіг та не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Після настання строків повернення кредиту за договором, кредитор не має права продовжувати нараховувати проценти, а має право вимагати суми передбачені за прострочку зобов`язання, які передбачені ст.625 ЦК України, а тому позивач не має права на стягнення процентів у заявленому розмірі (а.с. №35-41).

Також 07.02.2022р. до суду надійшло клопотання відповідача про витребування доказів, в якому відповідач просив витребувати у ТОВ Авентус Україна оригінали електронних документів: договору №2586450 про надання споживчого кредиту; додатку до електронного договору про надання споживчого кредиту №2586450 від 29.06.2020р.; паспорту споживчого кредиту та інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

Ухвалою суду від 24.02.2022р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) відповідачу було відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів (а.с. № 47-52), оскільки ОСОБА_1 , звертаючись до суду з клопотанням про витребування оригіналів доказів, не виконав вимоги ст.84 ЦПК України, а саме, не надав суду доказів вжиття ним заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів, на навів належних обґрунтувань щодо обставини, які можуть підтвердити ці докази, або аргументів, які можуть бути спростовані ніж ті, які ним викладені по тексту відзиву на позов, та яким судом мала би бути дана оцінка при розгляді справи, виходячи з наявних в матеріалах справи копій та предмету позовних вимог. Крім того, судом враховано, що відповідачем не заявлялися зустрічні позовні вимоги про недійсність укладеного договору.

В судове засідання 24.02.2022р. представник позивача не з`явився, про дату та час розгляду справи позивач був повідомлений належним чином шляхом надіслання повідомлення про виклик до суду на е/адресу (а.с. № 56).

Раніше, а саме 03.02.2022р. суду надійшла заява директора товариства - Довгаля В.В., в якій останній зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача (а.с.№33).

В судове засідання 24.02.2022р. відповідач також не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений шляхом надіслання sms-повідомлення про виклик до суду, яке було доставлено вчасно (а.с. №55), про причини неявки відповідач суд не сповістив.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, суд розглянув справу в судовому засіданні 24.02.2022р. відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, надавши оцінку змісту заперечень відповідача проти позову, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29.06.2020р. між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 було укладено Договір № 2586450 про надання споживчого кредиту через Інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт товариства або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України Про електрону комерцію, в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживачу, сказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності ведення Пароля входу до особистого кабінету.

Відповідно до умов договору, відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. зі строком кредиту - 30 днів, з датою повернення згідно Графіку платежів на умовах строковості, зворотності, платності. Процентна ставка за договором є фіксованою та залежить від фактичного виконання споживачем умов договору.

Умовами п.9.8 договору визначено, що підписуючи договір, споживач підтверджує, що перед укладенням договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1,2 ст.12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг та розміщені на веб-сайті Правила надання коштів у позику. Отже, відповідач мав змогу перш ніж укласти договір, детально ознайомитися зі усіма умовами кредитування.

З боку позичальника договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М758360, 29.06.2020 13:36:29 / ОСОБА_1 /. Також Додатком 1 до договору є Графік платежів, який містить розрахунок повернення кредиту, суми процентів за користування кредитом, дату повернення кредиту. Графік платежів також був підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором М758360, 29.06.2020 13:36:29 / ОСОБА_1 / (а.с. №7-10).

Крім того, 29.06.2020р. відповідачем було погоджено та підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М758360, 29.06.2020 13:36:29 паспорт споживчого кредиту (а.с.№11-12).

29.06.2020р. кредитні кошти у розмірі 15 000 грн. було перераховано на платіжну карту відповідача НОМЕР_1 , яку вказано в п.2.1 укладеного договору. Переказ коштів в рамках договору, підтверджується копією інформаційної довідки платіжного провайдера ТОВ ФК ВЕЙ ФОР ПЕЙ №5592-ВП від 02.12.2021р. (а.с. №24).

Суд звертає увагу на те, що обов`язкові реквізити ОСОБА_1 (серія та номер паспорту, індивідуальний ідентифікаційний номер у ДРФО, зареєстроване місце проживання, контактні дані), які містяться в розділі 10 договору Реквізити та підписи сторін, повністю співпадають з даними в паспорті та РНОКПП відповідача, копії яких долучені до відзиву на позов, з чого можливо дійти висновку, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства відповідач надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів позичальника для отримання кредиту, зокрема прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер телефону та номер банківської картки для перерахування коштів.

Даний факт відповідач не оспорює та не спростовує належними доказами, як і не оспорює фактичне отримання грошових коштів шляхом зарахування їх на платіжну карту НОМЕР_1 .

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.1. ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного, іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно статті 3 Закону України Про електрону комерцію зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7 ст.11 Закону)

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України Про електронну комерцію електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Згідно ч.ч.12,13 ст.11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

В пунктах 6, 12 ч.1 ст.3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України Про електрону комерцію електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно п.8. ст. 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Частина 6 ст.11 Закону України Про електронну комерцію визначає, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: (1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; (3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ст.12 Закону України Про електронну комерцію якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно наданих позивачем суду копій договору №2586450 про надання споживчого кредиту від 29.06.2020р., Додатку 1 до договору (Графіку платежів) перетворених електронними засобами у візуальну форму, вбачається, що договір №2586450 від 29.06.2020р. ОСОБА_1 було підписано шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором М758360, 29.06.2020 13:36:29 /Перепелкін Є.М./.

Отже, договір №2586450 від 29.06.2020р. було укладено між сторонами відповідно до положень ст.ст.10, 11,12 Закону України Про електронну комерцію, тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї стороною та її прийняття іншою стороною та підписанням зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або sms-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23.03.2020р. у справі № 404/502/18, від 09.09.2020р. у справі № 732/670/19, від 12.01.2021р. у справі № 524/5556/19, від 10.06.2021р. у справі № 234/7159/20. Тобто судова практика у цій категорії справ є сталою.

Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документу або у електронному).

Договір №2586450 про надання споживчого кредиту від 29.06.2020р., містить всі умови, зокрема: електронні підписи, виконані відповідно до ст.12 Закону України Про електронну комерцію, строк, на який надається кредит, розмір процентної ставки за кредитом. Відповідачу було надано в повному обсязі інформацію, передбачену ст.12 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, підтвердженням цього є факт підписання відповідачем вказаного договору та графіку платежів про умови повернення позики. Отже, договір №2586450 укладений у відповідній вимогам закону для договору в електронній формі, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпцію правомірності, укладеного між сторонами електронного договору №2586450 під час розгляду справи відповідачем належними доказами спростовано не було.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 49 200 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 15 000 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 34 200 грн.

Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно до розрахунку заборгованості (а.с.№21-23), який долучено до позовної заяви.

При ухваленні рішення, надаючи оцінку обґрунтованості заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.03.2018р. у справі №444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені ст.625 ЦК України, однак таких позовних вимог заявлено не було.

Оскільки строк надання кредиту сплинув 29.07.2020р., подальше нарахування процентів за користування кредитом за порушення строків виконання взятих на себе зобов`язань, в межах дії договору, є неправомірним.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на дату закінчення строку повернення кредиту 29.07.2020р. відповідачу була нарахована заборгованість у загальному розмірі - 23 550 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 15 000 грн. та за процентами - 8 550 грн., відповідну суму заборгованості відповідач і зобов`язаний повернути.

За вищезазначеного, позовні вимоги ТОВ Авентус Україна підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості у розмірі 23 550 грн., а в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позову у розмірі 1 086,55 грн. (23 550грн. х 2 270грн. : 49 200грн. = 1 086,55грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 204, 205, 207, 599, 626, 627, 638, 639, 1048, 1050 ЦК України, Законом України Про електрону комерцію, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Авентус Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Авентус Україна заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2586450 від 29.06.2020р. у розмірі 23 550 грн. (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят грн.), з яких: заборгованість по тілу кредиту 15 000грн., заборгованість по процентам - 8 550 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Авентус Україна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Авентус Україна судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 086 грн. 55 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.