У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Черкаси

Суддя Черкаського районного суду Черкаської області Смоляр О.А., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом заступника керівника Черкаської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Будищенської сільської ради, Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про усунення перешкод шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку водного фонду.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11 січня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

02 лютого 2022 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з тих підстав, що прокурором не вірно визначено орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не дотримано вимог ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», відсутність у прокурора повноважень на здійснення представництва.

11 лютого 2022 року від прокурора надійшли заперечення на клопотання про залишення позову без розгляду, в яких прокурор заперечив проти даного клопотання, просив відмовити у його задоволенні у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 08 лютого 2019 року у справі № 915/20/18.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, від 15 січня 2009 року, пункт 35).

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 уточнила свої висновки, зроблені у постановах: від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

При цьому, прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави.

Оглянувши матеріали даної справи, суд встановив, що 04 листопада 2021 року заступник керівника Черкаської обласної прокуратури звернувся з листами до Черкаського управління захисних масивів дніпровських водосховищ та Будищенської сільської ради, у яких повідомляв, що прокурором вирішується питання на предмет вжиття заходів представницького характеру щодо відведення у приватну власність громадянам земельних ділянок за рахунок земель водного фонду, та просив повідомити, про вжиті чи про наміри вжиття в майбутньому , в тому числі в судовому порядку, спрямованих на припинення права приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2071, повернення її у користування територіальної громади с. Будище.

19 листопада 2021 року Будищанською сільською радою Черкаського району Черкаської області, була направлена відповідь на лист прокурора, у якій повідомляється, що Будищенською сільською радою не будуть вживатися заходи реагування спрямовані на припинення права приватної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:2071, повернення її у користування територіальної громади с. Будище.

16 листопада 2021 року Черкаським управлінням захисних масивів дніпровських водосховищ, була направлена відповідь на лист прокурора, у якій повідомляється, що дозволи на відведення у власність земельних ділянок та погодження Управлінням не надавались та є неможливим, а тому заходів щодо представницького характеру вчинено не було, просили Черкаську обласну прокуратуру захистити порушені права держави в судовому порядку у відповідності до вимог діючого законадавства.

Доказів відповідного реагування з боку Будищанської сільської ради Черкаського району Черкаської області , як на момент подачі прокурором позову у січні 2022 року, так і до даного часу суду надано не було. За таких обставин суд вважає, що Будищанська сільська рада, будучи належним чином повідомленою про вибуття спірної земельної ділянки з власності держави, фактично не вчинила і не вчиняє жодних дій з цього приводу, що розцінюється судом як бездіяльність. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 10 лютого 2021 року в справі № 640/11630/18 та від 02 квітня 2020 року в справі № 645/7199/18.

Прокурор, звертаючись з вказаним позовом, зазначив про те, що спірна земельна ділянка є землями водного фонду і порушення інтересів держави відбулося внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування, незаконного рішення про зміну її цільового призначення, та, як наслідок, протиправної передачі у приватну власність для потреб індивідуального дачного будівництва, тому прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду, розташуванням на ній гідроспоруди - Вільшанської захисної дамби.

У збереженні земельних ділянок водного фонду виражаються загальнодержавні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19).

Частина друга статті 59 ЗК України передбачає можливість передання земель водного фонду у приватну власність тільки у випадку безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів). Інших випадків, за яких можна набути право приватної власності на земельні ділянки водного фонду, у ЗК України немає.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

У спорах стосовно земель водного фонду, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України).

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

На думку суду, прокурор, встановивши, що відчуження земельної ділянки відбулося у порушення вимог законодавства і вказані дії призвели до порушення прав держави, а орган, який мав би контролювати вказані порушення, фактично самоусунувся, має право звертатися з позовом, який спрямований на захист права власності держави і свідчить про наявність у прокурора повноважень для представництва інтересів держави у цій справі.

За обставинами спору суд визнає, що участь прокурора у цій справі є виправданою, відповідає інтересам держави, спрямована на захист інтересів держави та не порушує принцип рівності сторін.

Керуючись ст.ст. 257, 259, 260 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду - відмовити.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом ухвали, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: О. А. Смоляр