Справа № 452/3057/20
УХВАЛА

іменем України

04 березня 2022 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Казана І.С.,

за участі: секретаря Кафтан О.Ю.,

боржника-заявника ОСОБА_1 ,

представника боржника адвоката Репака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2020 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 року вищезгадану ухвалу місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 задоволено і тимчасово обмежено останнього у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним покладеного зобов`язання судовим наказом №2-н11/2009, що виданий 05.12.2009 року щодо погашення боргу перед стягувачем ТзОВ «Вердикт Капітал».

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та звернення мотивує тим, що з моменту пред`явлення судового наказу №2-н-11/2009 від 05.12.2009 року до примусового виконання і до постановлення 18.10.2021 року Львівським апеляційним судом постанови боржник не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його ухилення від сплати заборгованості за виконавчим документом. У матеріалах подання приватного виконавця відсутні будь-які докази, які б свідчили про активні дії боржника щодо ухилення від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань; також зазначає, що не був належним чином повідомлений та не знав про судові засідання в суді першої та апеляційної інстанції з розгляду подання про його тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон і, відтак був позбавлений можливості на захист власних прав. Крім цього, обмеження виїзду за межі України навпаки позбавляє його можливості заробити кошти для погашення заборгованості перед ТзОВ «Вердикт Капітал» у республіці Польща, де він офіційно тепер працевлаштований.

Боржник ОСОБА_1 та його представник-адвокат Репак В.В. у судовому засіданні заяву підтримали, просили скасувати тимчасове обмеження щодо ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яке було застосовано на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 року.

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович та представник стягувача ТзОВ «Вердикт Капітал» будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду заяви у судове засідання не з`явилися та не повідомили про причини неявки.

Заслухавши пояснення боржника та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку:

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича знаходиться виконавче провадження №62210485 з виконання судового наказу №2-н-11/2009, виданого 05.12.2009 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ві Ей Бі Банк» 27706,5доларів США, 22954,93грн. боргу за користування кредитом.

01.06.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62210485.

Згідно ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.11.2020р. у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , відмовлено. У відповідності до постанови Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 року вищезгадану ухвалу суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язання покладеного на нього судовим наказом №2-н11/2009 виданим 05.12.2009 року щодо погашення боргу перед стягувачем ТзОВ «Вердикт Капітал»; для заходу забезпечення виконання судового рішення в основу вказаної постанови було покладено ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні.

ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду про скасування відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, а за Цивільним процесуальним Законом суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Подібні висновки Європейський суд з прав людини зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст. 2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Перевіряючи обґрунтованість заяви, суд з урахуванням вищенаведеного враховує, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є одним і заходів примусового виконання судового рішення та може бути застосоване судом в разі ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Беручи до уваги вказані норми Законів та їх вимоги до правовідносин у цивільній справі, суд не знаходить жодним чином наведених даних про ухилення особи від виконання зобов`язання, що б в результаті слугувало тимчасовому обмеженню ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язання покладеного на нього судовим наказом №2-н11/2009 виданим 05.12.2009 року щодо погашення боргу перед стягувачем ТзОВ «Вердикт Капітал».

При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про свідоме ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення за наявності реальної можливості виконати останнє, а навпаки як вбачається із квитанції №ПН1374598 від 03.03.2022 року ОСОБА_1 виконує зобов`язання по виконавчому провадженні №62210485 та сплачує грошові кошти, що свідчить про готовність особи виконувати боргове зобов`язання.

Як установлено у судовому засіданні ОСОБА_1 при розгляді цивільної справи про стягнення заборгованості був зареєстрований за іншою адресою до 2016 року, з 2009 року по АДРЕСА_1 , - напротивагу цьому за документами листування вказана адреса у АДРЕСА_2 . Із вказаного питання жодним чином не було з`ясовано приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем як також іншими виконавцями раніше; відповідно у судовому рішенні про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа вказане є також упущеним і всі повідомлення далі скеровувались особі у АДРЕСА_2 , а також у самому судовому рішенні вказано місце реєстрації особи АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 04.12.21р. при перетині кордону вперше дізнався про судове рішення стосовно заборгованості та по суті є спірні питання, а судом 05.12.2009 року видавався судовий наказ №2-н11/2009; у наступному лише 07.12.21р. ознайомився із матеріалами заведеного виконавчого провадження. У зв`язку з цим він подав декларацію про відсутність коштів і майна; додав дані про дружину, що має на утриманні двоє малолітніх дітей; на даний час він офіційно працевлаштований за межами України, що в тому числі вказує, що обмеження тимчасового виїзду за межі України ОСОБА_1 позбавляє можливості заробити кошти за кордоном для погашення заборгованості.

У судовому засіданні представником адвокатом заявлено водночас про можливість реалізації його довірителем як самого кредиту, так і заставленого майна в рахунок погашення заборгованої перед банківською установою суми коштів; самостійно ОСОБА_1 не в змозі ставити питання продажу іпотечного майна через його цілісність, а банк цього просто не робить.

При прийнятті судового рішення 18.10.21р. апеляційному суду цього всього не було відомо і не могло бути через відсутність як особи, так і не з`ясованих виконавцем і стягувачем усіх даних.

Як було вказано раніше, - відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, враховуючи відсутність даних про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання вимог виконавчого документу та вчинення ним реальних дій з приводу погашення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення заяви боржника ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України, яке було застосовано на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 року.

Керуючись ст. ст. 259, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скасувати громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним покладеного зобов`язання судовим наказом №2-н11/2009, що виданий 05.12.2009 року щодо погашення боргу перед стягувачем ТзОВ «Вердикт Капітал», яке було застосовано на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 18.10.2021 року по цивільній справі №452/3057/20.

Копію ухвали для відома направити приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Білецькому І.М., ТзОВ «Вердикт Капітал» та після набрання законної сили - Державній прикордонній службі України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя