Справа № 309/308/16-ц
Провадження № 2/309/92/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Томищ Б.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

представника відповідача Хустської міської ради Столець В.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Хустської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення сесії міськради та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 1987 року Хустський завод технологічного обладнання звернувся до керівництва виконкому Хустської міської ради народних депутатів із проханням дозволити проектування і будівництво двох 4-х квартирних житлових будинків по АДРЕСА_1 . 09 грудня 1987 року виконавчий комітет Хустської районної ради народних депутатів прийняв рішення за № 300 «Про надання дозволу на проектування і будівництво об`єктів промислового, житлового та соціально-культурного призначення». Зі змісту цього рішення вбачається, що розглянувши клопотання підприємств, організацій та господарств району про надання дозволу на проектування і будівництво об`єктів промислового, житлового і соціально-культурного призначення виконком Хустської районної ради народних депутатів вирішив: «Хустському заводу техобладнання дозволити виступити замовником проєкта кварталу малоповерхової забудови в АДРЕСА_2 для забудови його підприємствами міста господарським способом. Хустській міській раді розробити заходи і забезпечити їх виконання про участь згаданих підприємств в будівництві інженерних мереж кварталу». 29 лютого 1988 року виконавчим комітетом Хустської міської ради прийнято рішення за № 180 «Про дозвіл на житлове будівництво». Зі змісту цього рішення вбачається, що виконком Хустської міської ради вирішив виділити земельну ділянку для будівництва одного з житлових будинків квартирного типу в АДРЕСА_1 заводу технологічного обладнання 0,2 га. Після отримання усіх дозвільних документів, виділення земельної ділянки під забудову було розпочате будівництво. 24 жовтня 1994 року Хустський завод технологічного обладнання провів спільне засідання адміністрації профкому підприємства, на порядку денному якого було винесено питання «Про купівлю членами трудового колективу фундаменту 8-ми квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ». Зі змісту цього протоколу вбачається, що згідно рішення трудового колективу дозволити працівникам заводу: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 купівлю недобудованого фундаменту 8-ми квартирного будинку по АДРЕСА_1 згідно заводського положення». В подальшому між директором заводу технічного обладнання і позивачем було укладено договір купівлі-продажу недобудованої квартири по позиції АДРЕСА_1 по собівартості згідно рішення конференції трудового колективу. Разом в предметі даного договору позивачу було продано матеріальні цінності згідно оціночного акту. В подальшому позивач викупив усі недобудовані квартири в приватну власність. 29 вересня 1997 року XVII сесією ХХІІ скликання Хустської міської ради було прийняте рішення «Про упорядкування найменувань вулиць міста» згідно якого міськрада вирішила перейменувати такі існуючі вулиці міста: «30. ОСОБА_12 ». 29 грудня 2002 року позивачем було виготовлено державний акт про право власності на землю розміром 0,0126 га по АДРЕСА_3 . У лютому місяці 2003 року він купив земельні ділянки у суміжних власників земельних ділянок і у цьому ж місяці 2003 року виготовив один державний акт про право власності на землю по вказаній адресі площею 0,0486 га. Оформивши усі необхідні документи, позивач мав намір добудувати незавершене будівництво, однак під час проведення будівельних робіт виникла перепона зі сторони відповідачки, яка самовільно перекрила фактичний доступ до незавершеного будівництва позивача, захопивши ділянку загального користування дорогу. Отже, під`їзд до незавершеного будівництва позивача зі сторони земельної ділянки відповідачки незаконно обмежено, що призводить до порушення права власності позивача, яке полягає у неможливості ним вчиняти дії щодо власного нерухомого майна земельної ділянки і незавершеного будівництва. Починаючи вчиняти дії, спрямовані на захист власних інтересів, позивач дізнався, що рішенням 17 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 27.05.1994 року було вирішено передати ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1526 га, з них для обслуговування житлового будинку 0,1 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0526 га. На підставі цього рішення відповідачці було видано 02.11.1994 року за № 117 державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК-013-00183.

Позивач вважає, що рішення 17 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 27.05.1994 року про передачу у власність відповідачці ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1526 га, з них для обслуговування житлового будинку 0,1 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0526 га незаконним, тобто таким, що прийняте з грубим порушенням ст. 30 Закону України «Про власність», ст.2, 4, 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, ст. 3 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню, а державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК -013-00183, який видано 02.11.1994 року за № 117, недійсним.

В обґрунтування незаконності оспорюваного рішення міськради позивач посилається на те, що це рішення порушує його право власності на придбаний об`єкт незавершеного будівництва, оскільки із незавершеним будівництвом до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій знаходився об`єкт.

Згідно викопіювання із генерального плану забудови незавершеного будівництва позивача вбачається, що із обох боків цієї будівлі передбачено відступ від фундаменту у розмірі 1 метра, а від крайньої межі цього відступу передбачена дорога, яка зайнята відповідачем.

Встановлення відповідачкою огорожі щодо земельної ділянки, яка згідно плану виділена під обслуговування будівлі у розмірі 1м і 6 м на дорогу свідчить про грубе порушення ст. 4 Земельного кодексу України (чинною на момент виникнення правовідносин), якою передбачено, що не можуть передаватися у приватну власність землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів). Однак, незважаючи на дану заборону відповідачка подала до Хустської міської ради документи, яка на підставі цих документів прийняла оскаржуване рішення щодо надання відповідачці земельної ділянки, яка згідно даних генерального плану відноситься до земель загального користування проїзди, шляхи, що суперечить деяким із основних принципів місцевого самоврядування, які визначені ст. 3 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 року №533-ХІІ.

Позивач вважає, що відповідачка ОСОБА_3 самовільно захопила земельну ділянку, щодо якої встановлено інше цільове призначення: встановлена заборона щодо передачі у приватну власність.

Дана обставина свідчить про те, що оспорюване рішення міськради є незаконним і підлягає скасуванню, а оспорюваний державний акт на землю визнанню недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на наведені в позові обставини.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник позов заперечили, посилаючись на поданий відзив. (т. 1 а.с. 204-205).

Представник відповідача Хустської міської ради Столець В.Й. також позов заперечив, посилаючись на поданий міськрадою відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 215-220).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного:

В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідачка ОСОБА_3 є сусідніми землекористувачами.

Відповідачка ОСОБА_3 виготовила Державний акт на право на землю, який їй було видано 02 листопада 1994 року серія ЗК-013-00183 на підставі рішення 17 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 27.05.1994 року.

Позивачем було виготовлено Державний акт на право власності на землю розміром 0,0126 га по АДРЕСА_3 . Після придбання земельних ділянок суміжних користувачів у лютому 2003 року він виготовив новий Державний акт на землю площею 0,0486 га.

Позивач стверджує, що оспорювані рішення Хустської міської ради та Державний акт порушують Земельний кодекс України, який діяв на той час, оскільки Хустська міська рада не змінила цільове використання земельної ділянки перед тим, як надати її у власність ОСОБА_3 .

Такі твердження позивача не доведені належними та допустимими доказами в суді.

На підтвердження права на земельну ділянку сторони в земельному спорі повинні надати суду документи, які згідно з законодавством можуть засвідчувати таке право. Позивач зазначає, що земельні ділянки придбані ним на підставі договорів купівлі-продажу (двох договорів), згідно з яким йому виготовлений державний акт на право приватної власності на землю. ОСОБА_1 подано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК №014223 на земельну ділянку площею 0,0486 га, виданий 10.02.2003 року за № 5467. Як вбачається з копій договорів купівлі-продажу, кожна з куплених ним земельних ділянок мала площу 0,0180 га. При приватизації відповідачкою ОСОБА_3 земельної ділянки 1994 року для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства документація з виготовлення державного акту перевірялась працівниками земельного відділу Хустської міської ради. Були проведені виміри, відновлені і погоджені з сусідами межі земельної ділянки. Земельною ділянкою вона користується на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗК-013-00183, виданого 02.11.1994 року за № 117, на земельну ділянку площею 0,1526 га, з них 0,10 га для обслуговування житлового будинку, 0,0526 га для ведення особистого селянського господарства. Цей державний акт виготовлено відповідачкою на підставі рішення 17 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 27.05.1994 року, тобто задовго до того, як позивач купив земельні ділянки від ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та виготовив державний акт на право приватної власності на землю, на який він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Захопити відповідачка від позивача нічого не могла, оскільки його державний акт виготовлено через вісім років після приватизації нею своєї земельної ділянки та виготовлення її державного акту. Розмір наданої відповідачці ОСОБА_3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, відповідає ст. 67 ЗК України 1990 року (0,10 га).

Відповідно до ст. 56 ЗК 1990 року для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безоплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безоплатно у власність у розмірі не більше 0,6 га. Отже, приватизація відповідачкою земельної ділянки розміром 0,1526 га, у тому числі 0,0526 га для ведення особистого підсобного господарства, не суперечила чинному на той час земельному законодавству.

Жодних претензій щодо користування земельною ділянкою з боку державних, комунальних, контролюючих органів міста Хуст відповідачка ОСОБА_3 ніколи не отримувала, жодних вимог щодо нібито захоплення нею чужої земельної ділянки жодним органом влади до неї не висувалось.

Крім того, позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що розмір та площа займаної ним на теперішній час земельної ділянки відповідає площі тої земельної ділянки, що надана йому за державним актом. ОСОБА_3 правомірно, із дотриманням норм чинного на той час законодавства, набула право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, належного їй на праві власності та ведення особистого селянського господарства. Одержання нею земельної ділянки у приватну власність не може порушувати відповідне речове право позивача, оскільки у неї законне право власності виникло раніше, а тому відсутні правові підстави для визнання її Державного акту на землю недійсним.

Також судом встановлено, що позивач вже пред`являв позов в суд до ОСОБА_3 і рішенням Хустського районного суду від 13 червня 2013 року в задоволенні позовних вимого про визнання частково недійсним Державного акту, виданого ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду встановлено факт, який згідно чинного законодавства (ст. 82 ЦПК України) не потребує доказування. А саме в ухвалі апеляційний суд зазначив, що позивачу було видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0148 га по АДРЕСА_3 лише у грудні 2002 року, а після покупки інших земельних ділянок, які знаходяться під будинком по зазначеній адресі, у лютому 2003 року позивач виготовив новий державний акт про право власності на всю належну йому земельну ділянку. З цього вбачається, що в час видачі ОСОБА_3 державного акту про право власності на земельну ділянку цим актом жодні права позивача не були порушені, оскільки він став власником суміжної земельної ділянки лише більше ніж через вісім років після встановлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 .

Що стосується твердження позивача про те, що Хустська міська рада не мала права приватизовувати земельну ділянку відповідачці ОСОБА_15 через те, що ця земельна ділянка була виділена Хустському заводу технологічного обладнання, то такі твердження не відповідають дійсності.

Позивачем не надано для підтвердження такого факту ніяких доказів.

Хустська міська рада у своєму відзиві зазначає, що першочергово Хустський завод технологічного обладнання не був і не є на сьогоднішній день ані власником, ані належним землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , оскільки документа, який би підтверджував його право не розроблено та не існує, а отже у нього ніколи і не виникало прав на земельну ділянку за вищезазначеною адресою.

За таких обставин суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки Хустська міська рада в межах своєї компетенції та чинного законодавства ухвалила оспорюване рішення і видала відповідачці ОСОБА_3 державний акт на землю.

Керуючись ст. 1, 12, 13, 77-81, 258, 259, 263, 265, 267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Хустської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення 17 сесії 21 скликання Хустської міської ради від 27.05.1994 року та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗК-013-00183, виданого 02.11.1994 року ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 04 березня 2022 року.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.