Справа № 729/1032/21
2/729/18/22 р.

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
10 лютого 2022 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:
Судді Демченко Л.М.,
за участю секретарки Жиглій М.В.,
представників відповідачів Рожка С.М., Нещерета М.Л.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Бобровицького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню,
В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Представник відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» Рожко С.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. В наданому відзиві зазначає, що позивачкою не надано доказів про порушення її прав та інтересів з боку банку, зокрема матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу фактичного перерахування коштів стягувачу за виконавчим провадженням. Приєднані до позову звіти про здійснення відрахування із заробітної плати не засвідчують факту перерахування грошових коштів на рахунки банку в рамках виконавчого провадження, зазначеного в позовній заяві. Зазначив на розбіжність сум, визначених позивачкою та перерахованих згідно вказаних звітів. Крім того, позивачкою не надано доказів про понесені нею витрати на надання правової допомоги. У зв`язку з викладеним, простив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Представник Бобровицького ВДВС в судовому засіданні зазначив, що виконавчий збір у сумі 1189, 00 грн. та 1535, 09 грн., стягнутий з позивачки по виконавчих провадженнях, вже повернутий їй згідно платіжних доручень, які додані до матеріалів провадження, тому підстави для задоволення її позовних вимог в цій частині відсутні. Також просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки позивачкою не надано підтвердження понесених нею витрат.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників відповідачів, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 18.08.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. видано виконавчий напис згідно якого запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12.01.2011 в сумі 173544, 15 грн. (а.с.9).
На підставі вказаного виконавчого напису 05.04.2018 відкрито виконавче провадження №56122688. 10.04.2018 була винесена постанова про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 , яка направлена на утримання за місцем її роботи до КНП «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва». 21.10.2019 виконавче провадження було завершене згідно ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувану з частковим виконанням. 12.02.2020 стягувачем було повторно пред`явлено виконавчий напис нотаріуса до виконання, 25.02.2020 було відкрите виконавче провадження та 17.03.2020 винесена постанова про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 та направлено на утримання до КП «Київський метрополітен», де боржниця отримувала доходи. 27.05.2021 виконавче провадження завершене згідно п. 5 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ скасовано рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29.03.2021.
В листі Бобровицького районного відділу виконавчої служби видно, що у межах двох виконавчих проваджень, які перебували на виконанні у відділі на користь АТ КБ "Приват Банк" перераховано вищевказану суму. Крім того, з ОСОБА_1 утримано та перераховано 51 грн. та 142, 00 грн. витрат виконавчого провадження, 1189 грн. та 1535, 28 грн. виконавчого збору (а.с. 21).
Позивачкою в справі на адресу АТ КБ «ПриватБанку» було надіслано лист-претензію із проханням повернути безпідставно стягнуті з неї грошові кошти та завдану моральну шкоду, у задоволенні якого банком було відмовлено згідно наданого листа (а.с.17-19).
У зв`язку з вищезазначеним не заслуговують на увагу доводи представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» про те, що звіти про здійснення відрахувань не підтверджують факту перерахунку грошових коштів банку та мають розбіжності, а також те, що кошти не отримані банком.
Згідно вимог статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.
Отже, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15.
Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не надав жодних доказів, на спростування викладеним позивачкою обставинам, а лише посилався на загальні твердження щодо недоведеності позовних вимог.
Позивачкою надані всі належні та допустимі докази на підтвердженні своїх позовних вимог, які досліджені в судовому засіданні.
З приводу заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення з відділу державної виконавчої служби 2917, 09 грн. виконавчого збору, утриманого на підставі виконавчого напису слід зазначити таке.
Звертаючись і позовними вимогами ОСОБА_1 просила зобов`язати Бобровицький РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) повертнути їй суму виконавчого збору, утриманого на підставі виконавчого напису.
Згідно ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Як вбачається із листа Бобровицького відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) №4362 від 02.09.2021, в процесі звернення стягнення на доходи з ОСОБА_1 було утримано 51, 00 грн. та 142, 00 грн. (193, 00 грн.) витрат виконавчого провадження та 1189, 00 грн. та 1535, 09 грн. виконавчого збору (2 724,09 грн.).
Тобто, сума виконавчого збору, стягнута із позивачки становила 2724, 09 грн., а 193, 00 грн. це витрати виконавчого провадження.
Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до державного бюджету України.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.
За змістом частини сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
В ході судового розгляду Бобровицьким відділом ДВС ОСОБА_1 було повернуто стягнутий виконавчий збір в сумі 1189, 00 грн. та 1535, 09 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 5813 та № 6030 від 22.11.2021 та 01.2021 (а.с.78, 79), а тому підстав для стягнення з відділу виконавчої служби вищевказаної суми немає.
Стягнення з позивачки на користь ВДВС 193, 00 грн. витрат виконавчого провадження пов`язане зі здійсненням державним виконавцем примусового виконання виконавчого документа.
Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати таких витрат є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого державний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».
Закон України «Про виконавче провадження» не містить положень, які б зобов`язували державного виконавця повертати суму витрат виконавчого провадження, що в даному випадку становить 193, 00 грн.
При виконанні професійних обов`язків, визначених законодавством України, державний виконавець не мав передумов для звільнення ОСОБА_1 від сплати витрат виконавчого провадження, такі витрати стягнуті з неї відповідно до положень статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».
З огляду на викладене, а також те, що згідно вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» після закінчення виконавчого провадження підлягає поверненню лише виконавчий збір, витрати виконавчого провадження в сумі 193, 00 грн. не підлягають стягненню на користь позивачки.
З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, з відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Звертаючись із вимогою про стягнення із відповідачів витрат на правову допомогу, позивачкою надано лише копію квитанції до прибуткового касового ордера про сплату адвокату 2092, 00 грн. за надання професійної правничої допомоги. Матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачкою та адвокатом, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу не підтверджено належними доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76- 81, 82, 89, 95, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 15, 16, 18, 1212 ЦК України, статями 18, 26, 27, 42 Закону України «Про виконавче провадження»
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 820 (вісімсот двадцять) гривень 04 коп. судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М.Демченко