Справа № 184/1298/20
Номер провадження 2/184/24/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судових засідань Михайлової Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про розподіл спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить суд здійснити розподіл спільного майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі Ѕ частки ринкової вартості автомобіля марки AUDI Q7 WA1BV94LX7D01991, що був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають спільного сина ОСОБА_2 та який було розірвано на підставі рішення Орджонікідзевського міського суду від 09.06.2020 року. В жовтні 2019 року відповідач залишив сім`ю та пішов до іншої жінки. В зв`язку з вказаними обставинами виникла необхідність щодо розподілу сумісно нажитого майна. Під час шлюбу позивач із відповідачем на спільні кошти подружжям придбали автомобіль марки AUDI Q7 реєстраційний номер НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Зазначений автомобіль був придбаний позивачем та відповідачем за грошові кошти, які були зароблені ними протягом 2017-2018 рр., працюючи разом в Магаданській області Російської Федерації на золотоносній копальні. Після припинення сумісного проживання автомобіль знаходиться тільки у користуванні відповідача. Відповідач відмовився обговорювати із позивачем питання щодо розподілу майна. Коли позивач повідомила відповідача про свій намір здійснити розподіл майна в судовому порядку, то 03.06.2020 року відповідач з метою уникнення розподілу спільно нажитого майна, а саме вищевказаного автомобілю, переоформив зазначений автомобіль на іншу особу без відома та згоди позивача. У зв`язку з чим змушена звернутись до суду з позовом.

Позивач та її представник адвокат Шаврова Н.М. в судове засідання не з`явились, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 30.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області було зроблено відповідний актовий запис №270 (а.с.9).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини Серії НОМЕР_3 (а.с.10).

Як вбачається із трудової книжки № НОМЕР_4 , заповненої 06.06.2017 р. на (мовою оригіналу) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка протягом 06.07.2017 26.11.2017р.р. та 22.06.2016 12.11.2018р.р. працювала в ТОВ «ГРАН» в районі Крайньої Півночі Магаданської області Тенківський р-н, п. Усть-Омчуг (а.с.11).

09.06.2020 року рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Згідно Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 03.06.2020 року ОСОБА_3 придбав у власність транспортний засіб марки AUDI, модель Q7, чорного кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , дата реєстрації 08.02.2018р. Крім того, згідно зазначеного Договору купівлі-продажу транспортного засобу Нікопольська Філія ТОВ «СВІТ АВТО ПЛЮС» (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) в особі ОСОБА_5 , на підставі договору комісії №7301/20/000298 від 03.06.2020 року, укладеного з власником ТЗ, здійснила продаж автомобіля марки AUDI модель Q7, чорного кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак не видався, ОСОБА_3 . Згідно даного договору купівлі-продажу транспортного засобу оплата за домовленістю сторін транспортного засобу складає 363600,00 грн. (а.с.26).

Згідно повідомлення начальника Територіального сервісного центру №1245 РСЦ МВС в Дніпропетровській області (ТСЦ МВС №1245) власником автомобіля AUDI Q7, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_2 , перед ОСОБА_3 була ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зазначений автомобіль на праві власності на ім`я ОСОБА_7 не реєструвався. Надати копію висновку фахівця про вартість зазначеного автомобіля на час укладання договору купівлі-продажу ТСЦ МВС №1245 не має можливості в зв`язку з його відсутністю, так як договір купівлі-продажу укладався у суб`єкта господарювання (а.с.177).

Главою 8 СК України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно із ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац 1п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. №11).

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, який викладено у постанові від 13.01.2016р. по справі №6-2925цс15, випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст.364 ЦК України.

З врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Отже, судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний сторонами за спільно зароблені грошові кошти в період перебування у зареєстрованому шлюбі та згідно зі ст.60 СК України вважається спільним сумісним майном подружжя.

Судом встановлено, що відповідач здійснив відчуження спірного автомобілю, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без письмової згоди позивача, на даний час автомобіль перебуває у власності іншої особи ОСОБА_3 , а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу.

При цьому судом враховано позицію Верховного суду у справі №755/20923/14-ц від 03.05.2018р. відповідно до якої при розгляді спорів про поділ спільного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. За відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Всупереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного автомобіля за свої особисті кошти суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи не з`явився жодного разу у судове засідання, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, будь-яких доказів з боку відповідача надано не було. Клопотань про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи на предмет визначення ринкової вартості спірного автомобіля сторони не заявляли.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про здійснення розподілу спільного майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_3 на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки ринкової вартості автомобіля марки AUDI Q7 WA1BV94LX7D01991, що становить 181800,00 грн. (363600,00/2 = 181800,00 грн.), знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні позовної заяви майнового характеру, фізичною особою або фізичною особою підприємцем, позивач сплачує 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума сплаченого позивачем судового збору по справі у розмірі 840,80 грн., а також слід стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 977,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про розподіл спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації» - задовольнити.

Здійснити поділ спільного майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_7 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 , а саме - автомобіля марки AUDI, модель Q7, чорного кольору, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 1/2 частки ринкової вартості зазначеного автомобіля, що становить 181800 (сто вісімдесят одна тисяча вісімсот гривень) 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_7 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 840,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 977,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.04.2022р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш