Справа № 452/2613/20 Головуючий у 1 інстанції: Карнасевич Г.І.
Провадження № 22-ц/811/3276/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

Секретар: Савчук Г.В.

З участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та її представника-адвоката Гула С.Є.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в режимі відеоконференції цивільну справу № 452/2613/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2021 року та додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації ,-

в с т а н о в и в :

10 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позов обґрунтувала тим, що працює на посаді помічника директора з кадрової роботи КЗЛОР Самбірський фаховий педагогічний коледж імені І. Филипчака з 01.09.1999 року. В червні 2020 року отримала доручення директора надіслати копію відзиву на позовну заяву викладачу коледжу ОСОБА_2 , де вияснилось, що до позовної заяви ОСОБА_2 додала копію паспорта з реєстрацією за адресою: АДРЕСА_1 , а в особовій справі позивачки копія паспорта з адресою: АДРЕСА_2 . Для вияснення розбіжності в її персональних даних 29 травня 2020 року зателефонувала ОСОБА_2 , однак у відповіді на її дзвінок не отримала про що 02.06.2020 року написала доповідну записку на ім`я директора коледжу.

У своїй пояснювальній записці від 09.06.2020 року на ім`я директора з приводу доповідної записки відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що дії ОСОБА_1 є непрофесійними, такими, що здійснюють тиск на виконання нею своїх професійних обов`язків викладача. Крім цього, в документі, який відноситься до офіційних ділових документів, висловила дирекції коледжу про неї, ОСОБА_1 , негативну неправдиву інформацію, яка дискредитує її в очах адміністрації коледжу, а саме щодо:

- недостовірності інформації, поданою нею у доповідній записці;

- безпідставного залучення до надуманого особисто нею якогось конфлікту кількох невідомих їй працівників коледжу, тобто, звинувачення її у невиробничих відносинах, використовуючи при цьому свої посадові обов`язки;

- у нібито втраті чи пошкодженні нею документів з її персональними даними, які вона подала у відділ кадрів;

- у поданні нею їй якихось повідомлень про проведення чергової атестації викладачів коледжу;

- у відмові надати копії наказу про проведення анонімного опитування серед студентів коледжу та копії наказу про оголошення їй догани;

- у здійсненні нею тиску як представника адміністрації на неї при виконанні її професійних обов`язків викладача.

Вважає, що відповідач свідомо з метою її зганьбити, принизити та заплямувати її ділову репутацію, виклала недостовірну та неправдиву інформацію в діловому офіційному документі, який підлягає обов`язковій реєстрації та архівному зберіганню в коледжі і як педагог порушила правила академічної доброчинності та педагогічної етики.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2021 року в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 липня 2021 вирішено: стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 понесені нею витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи. Ознайомившись із пояснювальною запискою ОСОБА_2 та з наявністю в ній негативної інформації про факти недобросовісного виконання нею своїх посадових обов`язків, директор коледжу зажадав письмових пояснень по кожному факту викладеного відповідачкою. Це в свою чергу ставить під сумнів її репутацію, втрати довіри у керівника по дотриманню нею вимог чинного законодавства в організації роботи кадрової служби, що може бути підставою для розірвання з нею трудових відносин. Крім цього, поширена відповідачкою інформація про її професійні якості, створила напружені, недовірливі ділові відносини з підлеглими їй працівниками, а також підрозділами коледжу, які тісно співпрацюють з кадровою службою: канцелярія, архів, бухгалтерія, навчальна частина. Таким чином, завдяки поширеній інформації ОСОБА_2 вона втратила свій авторитет, набутий багаторічною, бездоганною роботою в кадровому апараті.

Апелянт також зазначає, що не згідна з додатковим рішенням суду першої інстанції. Вважає дане рішення необґрунтованим через відсутність доказів про здійснення оплати за адвокатські послуги. Оскільки розмір витрат має бути співмірний із складністю справи та виконанням робіт ( надання послуг). Зазначає, що в договорі№1313 від 29.10.2020 року між ОСОБА_2 та адвокатом Гулою С.Є. відсутній порядок обчислення адвокатського гонорару, що не дає можливість пересвідчитись у дійсності домовленості сторін про розмір адвокатського гонорару.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

На виконання вимог ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відповідачем ОСОБА_4 надано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції вважає законним, обґрунтованим, просить відхилити апеляційну скаргу та стягнути витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 6 500,00 грн.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Гула С.Є., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга на рішення суду від 22 червня 2021 року не підлягає до задоволення, на додаткове рішення суду від 27 липня 2021 року підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді помічника директора з кадрової роботи КЗЛОР «Самбірський фаховий педагогічний коледж ім..Івана Филипчака з 01.09.1999 року.

У червні 2020 року отримала доручення директора підготувати та надіслати копію відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 .. Під час опрацювання позовної заяви виявила, що ОСОБА_2 до позовної заяви додала копію паспорта із реєстрацією за адресою АДРЕСА_1 , а в особовій справі ОСОБА_2 копія паспорта за адресою АДРЕСА_2 . У відповідності до своєї Посадової інструкції та для належного ведення кадрової роботи, з метою уточнення офіційних персональних даних відповідача та внесення їх в особову справу, намагалася вияснити у ОСОБА_2 точні її дані щодо реєстрації та місця проживання про що 29 травня 2020 року зателефонувала останній. У відповідь на її просьбу подати змінені персональні дані в особову справу, відповіді не отримала про що 02.06.2020 року написала доповідну записку на ім.»я директора коледжу. У відповідь на доповідну записку, ОСОБА_2 на вимогу директора коледжу 09.06.2020 року написала пояснювальну записку. Відповідачка ОСОБА_2 у пояснювальній записці зазначила, що дії ОСОБА_1 є непрофесійними та такими, що здійснюють тиск на неї при виконанні своїх професійних обов`язків викладача коледжу. Крім цього, відповідач висловила дирекції коледжу неправдиву та негативну інформацію про ОСОБА_1 як помічника директора з кадрової роботи коледжу, яка , нібито, втручається у виконання нею професійних обов`язків викладача, у втраті документів з її персональними даними, які вона надавала у відділ кадрів, у відмові надати їй копію наказу про проведення анонімного опитування серед студентів коледжу та копії наказу про оголошення їй догани та інші неправдиві дані щодо, нібито, телефонних розмов, що стосуються ОСОБА_2 . Зазначає, що доповідна записка на ім`я директора коледжу відноситься до офіційних ділових документів, підлягає реєстрації та зберіганню в архіві, дії відповідача ОСОБА_2 дискредитують її в очах колективу, принижують її гідність, честь та ділову репутацію як працівника із 40-річним стажем роботи.

Окрім цього, вона, як добросовісний виконавчий працівник, яка з відповідальністю відноситься до виконання своїх трудових обов`язків, тяжко пережила і переживає до цього часу неправдиву інформацію, яку відповідач ОСОБА_2 написала у доповідній записці на ім.»я директора коледжу. Зазначене надало їй переживань, відчула себе приниженою в очах трудового колективу, вважає, що доповідна заплямувала її ділову репутацію, вона втратила спокій, сон, переживає за можливість свого подальшого перебування на посаді, яку займає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем ОСОБА_1 не доведено, що вчинені відповідачем ОСОБА_2 дії при написанні доповідної на ім`я директора, були спрямовані на приниження гідності, честі та ділової репутації ОСОБА_1 , оскільки зазначеною інформацією відповідач виразила свої оціночні судження, які не повинні сприйматися адресатом як такі, що є правдиві, такі, що порушують особисті немайнові права позивача або завдають шкоди здійсненням її професійної діяльності.

За приписами ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб-на свій вибір.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини другої ст.9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про інформацію» прописано, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Відповідно до ст..10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), частини другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфедиційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним у демократичному суспільстві.

При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове благо.

Відповідно до змісту статтей 11,15 ЦК цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Частиною першою ст.275 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів особи, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства вцілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 ст.10 Конвенції вона стосується не тільки інформації чи ідей, які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає справи про захист гідності, честі та ділової репутації.

Даючи оцінку письмовим поясненням на доповідну записку позивача ОСОБА_1 від 04.06.2020 року відповідач ОСОБА_2 як підсумок поясненням зазначила, що вказані дії ОСОБА_1 є непрофесійними і такими, що здійснюють тиск на виконання мною професійних обов`язків. Відтак, ОСОБА_2 висловила своє судження з приводу доповідної записки ОСОБА_1 від 02.06.2020 року. Однак, вислови ОСОБА_2 щодо оцінки фаху позивача, її відношення до роботи, як помічника директора з кадрових питань коледжу не мають правових наслідків, оскільки це її суб`єктивне судження, а не висновок адміністрації коледжу.

Таким чином, інформація, на яку посилається позивач ОСОБА_1 є лише оціночним судженням та може бути приводом для окремих осіб, які можуть бути не задоволені з поставленими вимогами виконати те чи інше завдання посадової особи, чи перекласти вину на інших працівників з тих чи інших питань, чи намаганням створити конфліктну ситуацію, або переслідують іншу вигоду для себе за рахунок створення непорозумінь у колективі тощо.

Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Застосовуючи положення статті 10 Конвенції у рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду від 22 червня 2021 року.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неспівмірних стягнень з позивача ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку про зменшення таких.

Судом встановлено, що правову допомогу відповідачу ОСОБА_2 надав адвокат Гула С.Є., що підтверджується Договором №1313 від 29 жовтня 2020 року та долученим до справи Ордером (а.с. 21-22).

Відповідно до фіскального чеку № 0720 від 29 жовтня 2020 року професійна правова допомога відповідно до Договору №1313 становить 10 500,00 грн. в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу від 14.02. 2022 року ОСОБА_2 посилається на Договір №1022 від 10 лютого 2022 року про надання правової допомоги та квитанцію по договору про оплату 6 500,00 грн.. Зазначає, що адвокатом Гула С.Є. були надані їй наступні послуги правової допомоги: 1) вивчення документів-1 5000,00 грн.;

2) складання відзиву на апеляційну скаргу- 3 500,00 грн.;

3) участь у судових засіданнях-1 500,00 грн.-разом 6 500,00 грн., які просить стягнути з позивача ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч.2 п.2 ст.141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: п.2) у разі відмови у позові-на позивача.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон).

Частиною першою, другою ст.30 Закону зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При визначенні суми витрат на правову допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Враховуючи критерії реальності адвокатських послуг (складання відзиву на апеляційну скаргу), а також критерій розумного співмірного підходу: в суді першої інстанції чотири підготовчі засідання із яких два відкладено: 24.11.2020р. та 23.12.2020р. та два підготовчі засідання 29.10.20р.і 03.03.2021р. по 5 хв.. Розгляд справи в суді 1-оі інст.: 19.04.2021 року- 20 хв., 22.06.2021 року-20 хв.. Вивчення документів в суді апеляційної інстанції колегія суддів не приймає, оскільки такі були відомі представнику відповідача, окремо заяви на вивчення не подавалися.

Беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 заперечує щодо стягнення судових витрат на правову допомогу у розмірах, визначених відповідачем ОСОБА_2 , вважає такі завищеними для неї при мінімальному розмірі заробітньої плати, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення судових витрат, враховуючи, що справа не є складною, не є багатотомною, а також бере до уваги затрати часу адвоката на ведення зазначеної справи та складання процесуальних документів.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст..ст.374 ч.1 п.п.1,2; 375; 376 ч.1 п.4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 червня 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 липня 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 липня 2021 року змінити, визначивши суму стягнення витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) 2 500,00 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

М.М.Шандра