Справа № 308/2819/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 березня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Кондор Р.Ю.,

з участю секретаря: Терпай С.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гаєвої Галини Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2021 року у справ № 308/2819/21 (Головуючий: Логойда І.В., -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, укладеного між ними 17.07.1993, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Закарпатської області за актовим записом №445.

Позов мотивовано тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між сторонами припинено. Між позивачем та відповідачем втрачено повагу та довіру, відсутні почуття прихильності та любові, взаємоповаги та взаєморозуміння.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2021 року позовну заяву задоволено.

Шлюб, укладений 17 липня 1993 року в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_4 яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну,у якій зазначає, що суд першої інстанції надав для примирення строк протягом одного місяця, який є недостатнім для примирення. Зважаючи на те, що сторони прожили у шлюбі майже тридцять років, мають двох дітей, їх пов`язує багато спільних життєвих подій, відповідач вважає, що вказані обставини та фактично відсутність доводів позивача щодо неможливості зберегти шлюб, суд міг надати сторонам більший строк для примирення. Судом першої інстанції було взято до уваги доводи позивача, при цьому суд залишив поза увагою пояснення відповідача, не врахував, що сторони прожили у шлюбі майже 28 років, мають двох дітей, в тому числі неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Всі звинувачення, які позивач висловлював у позовній заяві та письмових поясненнях у сторону відповідача є надуманими, безпідставними, спрямованими на завуальовування дійсних намірів позивача, так як позивач вже тривалий час мав стосунки з іншою жінкою яка на час розгляду справи була вагітною, і батьком дитини є позивач.

Разом з тим, апелянт зазначає, що позивач протягом всього часу розгляду справи, вкрай негативно та зневажливо висловлювався щодо відповідача, посилався на надумані ним обставини, відображав події у вигідному для нього ракурсі і опирався на фінансову складову, стверджуючи, що відповідач бажає отримати за розлучення певну грошову компенсацію, що є надуманим, безпідставним та образливим. При цьому саме переслідування позивачем мети особисто заволодіти майном подружжя спонукало ОСОБА_1 у березні 2021 року (вже після подання позивачем позову про розірвання шлюбу) до суду з відповідними позовами про поділ майна подружжя та про визнання заяви та договорів, укладених на її підставі недійсними.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_6 , які просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені, про що свідчать довідки про доставку СМС повідомлення відповідачу та її представнику - ОСОБА_4 та подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, яке надійшло після судового засідання, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 17 липня 1993 в Ужгородському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), про що складено відповідний актовий запис №445, що стве6рджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 02.03.2021 року.

Під час шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , народилося двоє дітей, син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 який є уже повнолітнім та донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.03.2021.

Сторони сімейних стосунків не підтримують, шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються.

З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При цьому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

У цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах особа діє вільно, при цьому, повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 3 ч. 1 п.п. 1, 6, ст.ст. 12-14 ЦК України, ст.ст. 1, 7 СК України).

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 3 ч. 4, ст. 4 ч. 4, ст. 24 ч. 1 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається, кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання судом за позовом одного з подружжя, якщо судом з урахуванням обставин життя подружжя буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Овсепян К.А. було заявлено клопотання про надання строку для примирення протягом 6 місяців, на що позивач подав заперечення на дане клопотання, у якому просив строк на примирення не надавати, так як примирення його з відповідачкою є неможливим.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2021 року, з врахуванням клопотання представника відповідача та заперечення позивача, сторонам по справі надано строк для примирення до 18 червня 2021 року, тобто протягом одного місяця.

Питання про визначення строку для примирення законодавчо не врегульовано певними критеріями, якими слід керуватись суду.

А тому сторони, у випадку необхідності, можуть просити суд збільшити цей строк, надавши відповідні докази, що примирення є можливим і таке відбувається, або застосувати новий строк для примирення в межах максимального, передбаченого законом, з урахуванням вже наданого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місячний строк наданий сторонам на примирення був достатнім, враховуючи заперечення позивача щодо надання строку на примирення. Про застосування нового строку для примирення відповідачка ОСОБА_1 клопотання не заявляла.

Разом з тим, позовна заява ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 була подана 02 березня 2021 року і до 30 березня 2022 року у них було достатньо часу для примирення, яким вони не скористалися, позивач та відповідач не примирилися.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на сьогодні, позивач ОСОБА_2 проживає однією сім`єю разом з ОСОБА_9 і ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народилася донька ОСОБА_10 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 видане відділома державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ). А з довідки № 43/4 від 11.03.2022 року КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», яку позивач додав до клопотання про прискорення розгляду справи вбачається, що ОСОБА_9 перебуває на четвертому тижні вагітності (двійня).

Отже, у позивача є інша жінка від якої у нього є дитина, шлюб з ОСОБА_1 існує тільки формально, так як він припинив проживати з відповідачем та вести спільне господарство.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим і даний шлюб слід розірвати.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 05 квітня 2022 року.

Головуючий

Судді: