ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року

м. Черкаси

справа № 705/329/21, провадження № 22-ц/821/587/22 категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бородійчука В.Г.,

суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у складі: головуючого судді Єщенко О.І., дата складання повного тексту рішення не вказано.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О.А. (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заву № б/н від 27.10.2006 року.

Відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складається між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заява відповідача підтверджує той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були їй надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі Договору банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом та надано відповідачу у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4000,00 грн.

У порушення умов кредитного договору, а також норм цивільного права, відповідач зобов`язання, за вказаним договором, належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 23 листопада 2020 року виникла заборгованість у сумі 21769,97 грн., яка складається із: 3939,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12128,18 - заборгованість за відсотками, 2986,95 грн. - нарахована пеня, 2715,09 грн. - нарахована комісія.

Представник позивача зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 18849,36 грн., яка складається з наступного:

-3939,75 грн. - заборгованість за кредитом;

-12128,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-2715,09 грн. - заборгованість за комісією;

-66,34 грн. - заборгованість за пенею.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18849,36 грн. за кредитним договором № б/н від 27.10.2006 року та судові витрати в сумі 2102,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2022 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року (без номера) в розмірі 3939,75 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судовий збір.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не надав жодного доказу, що надані ним Умови та Правила надання банківських послуг дійсно є складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Проте, відсутні дані у Анкеті-заяві домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 3939,75 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2022 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Власенко А.О. подав до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити вимоги банку у цій частині. Стягнути судовий збір.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність домовленості сторін про сплату процентів. Позивач не погоджується з таким висновком суду з огляду на те, що в анкеті-заяві позичальника, (що додана до позовної заяви), зазначена базова відсоткова ставка на місяць. Разом з тим, у анкеті-заяві позичальника зазначено найменування банківського продукту «Кредитна карта універсальна», валюта картки, номер кредитної картки. Отже, сторонами узгоджені умови та укладено кредитний договір.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягнення відсотків по кредиту, пені та комісії.

Крім того, місцевий суд оскаржуваним рішенням не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще і носить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

27 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є позивач по справі) та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку з порядком обрахунку, зокрема, відсотків за користування кредитними коштами, а також Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які позичальником не підписувались.

Банк зазначає, що відповідач, одержавши кредитні кошти, не виконав належним чином своїх зобов`язань по їх поверненню та сплаті відсотків, внаслідок чого в неї перед банком виникла заборгованість у сумі 21769,97 грн., яка складається з наступного: 3939,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12128,18 грн. - заборгованість за відсотками; 2986,95 грн. - нарахована пеня; 2715,09 грн. - нарахована комісія. При цьому, позивач просив стягнути частину заборгованості в розмірі 18849,36 грн., яка складається з наступного: 3939,75 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12128,18 грн. - заборгованість за відсотками; 2715,09 грн. - нарахована пеня; 66,34 грн. - нарахована комісія.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає.

Предметом позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 27 жовтня 2006 року у розмірі 18849,36 грн., з яких 3939,75 грн. - заборгованість за кредитом, 12128,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2715,09 грн. - комісія, 66,34 грн. - пеня.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, розмір якої останньою не оскаржується.

Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів, нарахованої комісії та пені, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, пені та комісії, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, нараховану пеню та комісію.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 жовтня 2006 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Анкети-заяви № б/н від 27.10.2006 року зазначено такі відомості: кредитна картка «Подія», валюта карти - гривня, кредитний ліміт - 4000,00 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 4 % на місяць, із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної картки. Номер картки НОМЕР_1 (а.с. 21 на звороті).

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Посилання банку як на правомірність своїх дій щодо стягнення відсотків, нарахованої пені та комісії на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені та комісії.

Суди першої інстанцій вказуючи на те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, дійшов висновку про недоведеність вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків. Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки надана банком копія Анкети-заяви № б/н від 27.10.2006 року, яка підписана відповідачем, містить базову відсоткову ставку, кредитний ліміт, термін дії кредитного ліміту.

Суд першої інстанції всупереч положенням статті 89 ЦПК України жодним чином не мотивував відхилення інформації, яка безпосередньо вказана в Анкеті-заяві від 27.10.2006 року, як доказу обґрунтованості позовних вимог, не звернув належної уваги на доводи позивача про те, що умови про стягнення процентів погоджені сторонами, що не спростовано відповідачем, та дійшов помилкового висновку про недоведеність АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог в цій частині.

Отже, суд першої інстанцій ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц (провадження № 61-21994св19), а тому судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення в частині стягнення відсотків.

Перевіряючи правильність нарахування банком процентів, суд апеляційної інстанції виходить із розміру процентної ставки, яка узгоджена з відповідачем та зазначена в Анкеті-заяві № б/н від 27.10.2006 року, підписаній особисто відповідачем.

Пред`являючи даний позов, банк просив стягнути проценти за користування ОСОБА_1 кредитними коштами, нараховані за період з 2006 по 2020 рік у розмірі 12128,18 грн.

Відповідно до довідки, яку надав Банк для підтвердження своїх вимог, зазначено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну картку : номер карти НОМЕР_1 , дата відкриття: 27.10.2006, термін дії 07/08 (а.с. 20).

Як встановлено Апеляційним судом, та вбачається із Анкети-заяви № б/н від 27.10.2006 року термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії кредитної карти НОМЕР_1 .

Відтак, у межах строку кредитування до 30 липня 2008 року відповідача мала, зокрема повертати позивачеві кредит та сплачувати відсотки. Починаючи з 01 серпня 2008 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимог позивача повернути всю заборгованість за договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Апеляційний суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, з огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 01 серпня 2008 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Суд апеляційної інстанції не враховує надані позивачем Умови та Правила, а тому вважає, що проценти підлягають стягненню за процентною ставкою, яка зазначена в Анкеті-заяві від 27.10.2006 року та яка узгоджена із відповідачем.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 01.08.2008 року (термін дії кредитної карти) заборгованість по несплаті відсотків становить 1698,35 грн.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі 1698,35 грн., оскільки заборгованість за процентами в розмірі 10429,83 грн. позивачем є недоведеним.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 провадження № 61-20093св19, у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 285/3500/19 провадження № 61-5459св20.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом ПриватБанк довів факт отримання кредитної карти ОСОБА_1 користування нею, також банк довів право на стягнення тіла кредиту, однак в силу відсутності правових підстав нарахування відсотків з 01.08.2008 року, пені та комісії, у вказаний позивачем період, що підтверджено випискою по рахунку відповідача (а.с. 14), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в стягненні нарахованої пені та комісії.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у стягненні нарахованої пені та комісії за кредитним договором № б/н від 27.10.2006 року.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, яке ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, до скасування та ухвалення в цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 987,88 грн. (359,15 грн. - за подачу позовної заяви + 628,73 грн. -за подачу апеляційної скарги, а всього 987,88 грн.)

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 січня 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по відсоткам за користування кредитом № б/н від 27 жовтня 2006 року у розмірі 1698,35 грн. та судові витрати в сумі 987,88 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 квітня 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.В. Нерушак