Справа № 136/39/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з вищевказаним позовом до Липовецької міської ради Вінницької області (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті останній не вчинив. Позивач, будучи дочкою спадкодавця, а відтак спадкоємцем першої черги спадкування, спадщину прийняла шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, а також подала заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини, інші спадкоємці: син спадкодавця ОСОБА_3 від права на спадкування відмовився, подавши нотаріусу заяву відповідного змісту, відтак позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на об`єкт нерухомого майна у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , що увійшов до складу спадкової маси, позивач позбавлена можливості, оскільки за життя спадкодавця було втрачено правовстановлюючий документ на вказане майно, у зв`язку із чим нотаріусом відмовлено у видачі на ім`я позивача свідоцтва про право на спадщину, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом.

У визначений судом строк відповідач не надав до суду відзив, утім направлено заяву за підписом міського голови Бичкова В., відповідно до якої останній вказав про визнання позовних вимог, не заперечував щодо задоволення позову, а розгляд справи просив проводити за відсутності представника органу місцевого самоврядування.

Ухвалою суду від 07.02.2022 було відкрито провадження у даній справі, призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, та за клопотанням позивача витребувано з нотаріальної установи матеріали спадкової справи до майна померлого спадкодавця.

У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, однак у позові просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті відкрилася спадщина.

Із матеріалів спадкової справи №101/2021 встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась за законом, своїм правом на спадкування скористалась позивач - ОСОБА_1 , будучи дочкою спадкодавця, в підтвердження чому надано свідоцтво про народження та відповідно про укладення шлюбу (а.с.7,8 Спадкової справи), спадщину прийняла шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, на що вказує довідка видана Липовецькою міською радою 22.02.2021 за №508 (а.с.31), відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 впродовж шести місяців після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала із спадкодавцем постійно за адресою АДРЕСА_2 , та вступила у володіння та управління спадковим майном.

Як убачається із матеріалів спадкової справи інший спадкоємець першої черги - син спадкодавця ОСОБА_3 від спадщини відмовився, подавши заяву відповідного змісту нотаріусу за місцем відкриття спадщини, вказуючи, що не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я його сестри (позивачки) ОСОБА_1 .

Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи відсутні, отож позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_2 , яка спадщину прийняла, отож вона їй належить.

Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області від 01.11.2021, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача. Постанова мотивована тим, що ОСОБА_1 претендує на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , який увійшов до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак заявником не надано оригінал правовстановлюючого документу на вказаний об`єкт нерухомості.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 зазначено, що у разі неможливості оформлення спадкових прав у нотаріуса особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як убачається із копії Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, що видане 18.06.1976 Липовецькою селищною Радою на підставі рішення Липовецької селищної Ради народних депутатів трудящих №3 від 29.01.1976 (а.с. 3) цілий житловий будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Судом було встановлено, що вказаний правовстановлюючий документ на право власності на об`єкт нерухомого майна було втрачено, в підтвердження чого слугують докази додані до справи.

Відповідно до інформації наданої КП «ВООБТІ» від 02.06.2021 за №84 (а.с.43) слідує, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи №495 станом на 31.12.2012, реєстрація права власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 не проводилась.

Із технічного паспорту на будинок по АДРЕСА_1 , який було видано КП «ВОО БТІ» 02.06.2021 (а.с. 4-6), слідує що вказаний об`єкт нерухомості із будівлями та спорудами було збудовано з 1974 по 1975 років, самочинні побудови відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 26.02.2020 по справі N 607/16873/18.

Таким чином, у зв`язку з тим, що спірний житловий будинок побудовано спадкодавцем до 05.08.92 року, виникнення цього права не залежало від державної реєстрації відповідно до норм діючого законодавства, отож спадкодавець набув у встановленому законом порядку у власність вказаний об`єкт нерухомого майна, що підтверджується відповідним правовстановлюючим документом.

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла, інші спадкоємці відсутні, утім реалізувати свої права в нотаріальному порядку позбавлена можливості за вказаних вище обставин.

З урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що нею обраний.

Крім цього, представник відповідача подав заяву про визнання позову.

У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню.

У цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 200, 206, 259, 263, 265, 269 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Липовецької міської ради Липовецького р-ну Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 30, м. Липовець, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 04325957) про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Світлана ШПОРТУН