Справа № 168/125/22
Провадження № 2/168/102/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2022 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого-судді Малюти А.В.,

секретаря судових засідань Таксюк О.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гайдашука В.М.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Старовижівського відділу державної виконавчої служби - Бащука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про припинення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому просить зняти арешт та припинити обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження, запис про яке внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 травня 2013 року за № 969767(спеціальний розділ) державним реєстратором Реєстраційної служби Старовижівського РУЮ Волинської області Мрочко І.В. на підставі постанови Головного державного виконавця відділу ДВС Старовижівського РУЮ Осіїк О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37516823 від 13 травня 2013 року.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_1 за вироком Старовижівського районного суду від 29 грудня 2012 року зобов`язувався відшкодувати відповідачу ОСОБА_2 136.74 гривні майнової та 6500 гривень моральної шкоди завданої злочинами, передбаченими частиною 2 статті 286 КК України, частиною 1 статті 122 КК України.

28 жовтня 2015 року головним державним виконавцем Андрусяком М.М. було повторно відкрито провадження № 49141104 за заявою стягувача відповідача по справі ОСОБА_2 та виконавчим листом Старовижівського районного суду №74/13 від 03 квітня 2013 року.

14 квітня 2016 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернути стягнення.

Однак боржником- позивачем по справі ОСОБА_1 27 липня 2021 року у добровільному порядку було сплачено стягувачу ОСОБА_2 6800 гривень в рахунок погашення майнової та моральної шкоди.

Відповідач передав позивачу 28 липня 2021 року розписку про повне виконання позивачем фінансових зобов`язань за вироком Старовижівського районного суду від 29 грудня 2012 року.

Оскільки 18 травня 2013 року за № 969767(спеціальний розділ) державним реєстратором Реєстраційної служби Старовижівського РУЮ Волинської області Мрочко І.В. на підставі постанови Головного державного виконавця відділу ДВС Старовижівського РУЮ Осіїк О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37516823 від 13 травня 2013 року було винесено запис про арешт нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження (земельної ділянки площею 0.12 га, кадастровий номер :01:004:0355, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250), то позивач не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися арештованим майном.

Вважає, що таким чином, накладений арешт порушує право власності позивача на вказану земельну ділянку, грубо порушується його гарантоване конституційне право приватної власності, тому позивач просив ухвалити судове рішення за яким зняти відповідний арешт.

Ухвалою від 21 лютого 2022 року Старовижівського районного суду Волинської області відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про припинення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження.

А ухвалою від 17 березня 2022 року Старовижівського районного суду Волинської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження 08 квітня 2022 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гайдашук В.М. позов підтримав, з підстав, зазначених у позовній заяві. Просив зняти арешт та припинити обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження. Просив судові витрати залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнає. Будь-яких претензій майнового характеру до ОСОБА_1 не має.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бащук С.М. в судовому засіданні проти позову заперечив. Ствердив, що виконавче провадження № 49141104 за заявою стягувача відповідача по справі ОСОБА_2 та виконавчим листом Старовижівського районного суду №74/13 від 03 квітня 2013 року завершено 14 квітня 2016 року. На підставі пункту 2 частини першої пункту статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернути стягнення. Виконавче провадження було передано до архіву та після закінчення терміну зберігання знищено. Вказав, що на даний момент немає можливості відкрити виконавче провадження та стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір. І відповідно не може зняти арешт, накладений на майно. Ствердив, що відповідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП № 49141104 дане виконавче провадження має статус завершеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Частинами 1 - 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень .Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Проаналізувавши доводи представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гайдашука В.М., заперечення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бащука С.М., враховуючи відсутність будь-яких претензій відповідача ОСОБА_2 до позивача ОСОБА_1 та визнання ним позову, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 за вироком Старовижівського районного суду від 29 грудня 2012 року зобов`язувався відшкодувати відповідачу ОСОБА_2 136.74 гривні майнової та 6500 гривень моральної шкоди завданої злочинами, передбаченими частиною 2 статті 286 КК України, частиною 1 статті 122 КК України.

28 жовтня 2015 року головним державним виконавцем Андрусяком М.М. було повторно відкрито провадження № 49141104 за заявою стягувача відповідача по справі ОСОБА_2 та виконавчим листом Старовижівського районного суду №74/13 від 03 квітня 2013 року.

18 травня 2013 року за № 969767 (спеціальний розділ) державним реєстратором Реєстраційної служби Старовижівського РУЮ Волинської області Мрочко І.В. на підставі постанови Головного державного виконавця відділу ДВС Старовижівського РУЮ Осіїк О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37516823 від 13 травня 2013 року було винесено запис про арешт нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження (земельної ділянки площею 0.12 га, кадастровий номер :01:004:0355, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250).

14 квітня 2016 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернути стягнення.

Однак боржником - позивачем по справі ОСОБА_1 27 липня 2021 року у добровільному порядку було сплачено стягувачу ОСОБА_2 6800 гривень в рахунок погашення майнової та моральної шкоди.

Відповідач передав позивачу 28 липня 2021 року розписку про повне виконання позивачем фінансових зобов`язань за вироком Старовижівського районного суду від 29 грудня 2012 року. Будь-яких претензій майнового характеру до ОСОБА_1 не має. Позов визнає (а.с.17,20).

Судом встановлено, що відповідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП № 49141104 дане виконавче провадження має статус завершеного (а.с.39). Однак арешт та заборони не було скасовано, бо не було сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Про що ствердив представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Бащук С.М. в судовому засіданні.

Факт наявності обтяження майна позивача ОСОБА_1 (земельної ділянки площею 0.12 га, кадастровий номер :01:004:0355, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250) підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.26).

Як вбачається з дати реєстрації обтяження та тої обставини, що виконавче провадження відносно позивача ОСОБА_1 на виконанні у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не перебуває (завершене понад 3 роки), відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Згідно з пунктом 9.10 Порядку, виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищеними.

Відповідно до статті 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно з частиною 1 статті 56 Закону України 'Про виконавче провадження' арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону України 'Про виконавче провадження' у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені статтею 16 ЦК України.

Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним.

Бо відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт, позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не вчинила жодних дій, щодо скасування вчиненого запису про припинення обтяження, а тому останній повинен бути скасовано в судовому порядку.

Окрім того, відповідач визнає позов.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує категорію справи, а також те, що представник позивача просить витрати з оплати судового збору в розмірі 992,40 грн. покласти на ОСОБА_1 . Тому суд вважає, що судові витрати доцільно покласти на позивача.

На підставі викладеного і керуючись статтями 3, 15, 16, 316, 321, 391 ЦК України,

статтями 2, 6-13, 76- 81, 89, 258, 259, 263- 265, 273, 279, 354 ЦПК України,

Законом України «Про виконавче провадження»,

суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про припинення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження - задовольнити повністю.

Зняти арешт та припинити обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та оголошення заборони його відчуження, запис про яке внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 травня 2013 року за № 969767(спеціальний розділ) державним реєстратором Реєстраційної служби Старовижівського РУЮ Волинської області Мрочко Інною Віталіївною на підставі постанови Головного державного виконавця відділу ДВС Старовижівського РУЮ Осіїк О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 37516823 від 13 травня 2013 року.

Судові витрати у розмірі 992,40 (дев"ятсот дев"яносто дві гривні 40 копійок) гривень залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Старовижівським РВ УМВС України у Волинській області 23 червня 2009 року; РНОКПП- НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Старовижівський відділ державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів): смт.Стара Вижівка, вул.Соборності,3-1 Волинська область.

Суддя А.В.Малюта