Справа № 153/984/21
Провадження № 22-ц/801/505/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2022 рокуСправа № 153/984/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 21 грудня 2021 року суддею цього суду Гаврилюк Т.В., зі складанням його повного тексту того ж дня,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, мотивуючи його тим, що 08 квітня 2014 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. У спільному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні та вихованні.

У період перебування у шлюбі ними за 6650 доларів США був придбаний легковий автомобіль Опель Астра 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який залишився у користуванні та володінні відповідача.

Оскільки автомобіль був придбаний сторонами в період шлюбу за спільні кошти, то він належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має право просити суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за належну їй частку, який вважається неподільним майном та залишився у користуванні та володінні відповідача.

Згоди щодо порядку користування автомобілем та компенсації вартості автомобіля між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не досягнуто.

Враховуючи, що офіційний курс гривні до долара США на час подачі позову становив 27,0275 грн., грошова компенсація вартості 1/2 частки спірного автомобіля складала 89866,43 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя залишити вказаний автомобіль у власності відповідача, зі стягненням з нього на її користь як співвласника грошової компенсації за її частку у спільному майні у сумі 89866,43 грн., а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, які складаються із судового збору у розмірі 1809 грн. та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки OPEL ASTRA 2007 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у сумі 69575 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн., понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 695,75 грн., а також 175,80 грн. понесених витрат за проведення експертизи, а всього 5871 грн. 55 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 08 квітня 2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 08 квітня 2014 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 23 червня 2014 року, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 (а.с.8).

Із копії Полісу №АО/6872229 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що 01 січня 2020 року ОСОБА_2 застрахував автомобіль Опель Астра д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 (а.с.9).

Відповідно до заяви №253980006 від 26 грудня 2019 року, ОСОБА_2 26 грудня 2019 року звертався до начальника ТСЦ 0543 з проханням провести перереєстрацію на нового власника за договором купівлі-продажу автомобіля марки Опель Астра, 2007 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_2 . Було здано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , згідно якого власником автомобіля марки Опель Астра 2007 року випуску синього кольору д.н.з. НОМЕР_6 номер кузова НОМЕР_2 був ОСОБА_5 (а.с. 56-58).

За договором купівлі-продажу №4765, відповідач ОСОБА_2 купив автомобіль марки Опель Астра 2007 року випуску синього кольору номер кузова НОМЕР_2 (а.с.60).

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/102-21/15249-АВ від 11 листопада 2021 року середня ринкова вартість автомобіля марки «OPEL ASTRA» 2007 року випуску, у кузові універсал, у технічно справному стані на момент розгляду справи становить 139150,00 грн. (а.с.85-91).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже законом встановлено презумпцію належності майна на праві спільної сумісної власності подружжю в разі його придбання в період шлюбу, а відтак той з подружжя, хто вимагає визнати майно особистою приватною власністю, має цю презумпцію спростувати шляхом подання належних і допустимих доказів наявності обставин, що передбачені статтею 57 СК України, зокрема, що майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За загальним правилом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

На думку апеляційного суду вірним є висновок суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, а тому підлягає поділу з визнанням права власності на нього за одним з подружжя та відшкодуванням половини вартості іншому із подружжя.

Доводи апелянта про те, що позивач не довела належність автомобіля подружжю колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивач довела купівлю автомобіля та його реєстрацію на ім`я відповідача в період перебування їх в шлюбі, натомість в силу вимог ст. 81 ЦПК України, саме відповідач мав довести факт придбання автомобіля не тільки за спільні сумісні кошти подружжя але й за кошти його батьків, факт його відчуження та поділу коштів із батьками, отримання частини коштів позивачем та інших фактів, які б свідчили про те, що позивач знала про ці обставини. Доводи апелянта про спільний із його батьками збір коштів на купівлю авто ним не доведені та спростовуються наданими у суді першої інстанції доказами.

Зважаючи на це та в силу вимог п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. 3 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд, не бере до уваги надану відповідачем копію постанови про адміністративне правопорушення у справі №132/2906/20, оскільки апелянтом необґрунтовано неможливість її подання до суду першої інстанції. Крім того, наявна у цій копії постанови інформація знеособлена, тому встановити на її підставі дійсні обставини справи є неможливим, а від так вона є неналежним та недостовірним доказом (ст. 77, 79 ЦПК України).

Незгода апелянта із розрахунком витрат на правничу допомогу не може бути визнана обгрунтованою, оскільки позивач належними доказами довела понесені нею витрати на правничу допомогу, відповідач в свою чергу висловлює тільки свою незгоду із їх розміром та своє суб`єктивне ставлення до факту надання такої допомоги, однак не доводить неспівмірності таких витрат.

Всі інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді Т. Б. Сало

М. М. Якименко