ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1172/22 Справа № 203/657/21 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «ТФМ» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Обслуговуючого кооперативу «ТФМ» про стягнення коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 06 лютого 2019 року між нею та Обслуговуючим кооперативом «ТФМ» було укладено договір паю (вкладу) № 25005658, згідно з яким вона як вкладник передала кооперативу кошти у розмірі 40000,00 грн.. на строк до 10 лютого 2020 року. Позивачка зазначила, що відповідно до пп. 1.2.3 договору, укладеного між сторонами, кооператив зобов`язується повернути вкладнику засоби не пізніше 15 днів після спливу строку, вказаного в пп. 1.1 договору. На момент звернення позивачки до суду з позовом засоби відповідачем не було повернуто позивачу. Тому 22 липня 2020 року вона звернулась до відповідача з заявою щодо добровільного виконання договору та запропоновано відповідачу скласти протокол розгляду спору, відповідно до п. 5 договору з метою досягнення взаємовигідного рішення. Проте 28 серпня 2020 року позивачці було повернуто рекомендований лист із вказаною заявою без вручення відповідачу. Також позивачка зазначила, що у зв`язку з тим, що тимчасово передані нею кошти не були їй повернуті, вона звернулась до суду з позовними вимогами, в тому числі про стягнення з відповідача на її користь інфляційних збитків та відсотків за користування грошовими коштами на підставі положень ст.ст. 509, 525, 526, 625, 629 ЦК України.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором паю (вкладу) № 25005658 від 06 лютого 2019 року у розмірі 40000,00 грн.., а також 1144,61 грн. - відсотків за користування грошовими коштами, 2123,30 грн. - інфляційних збитків.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно договору від 06 лютого 2019 року, Кооператив зобов`язався повернути вкладнику засоби не пізніше 15 днів після настання строку. На даний час сплив строк виконання договору, грошові кошти відповідачем не було повернуто, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 06 лютого 2019 року між Обслуговуючим кооперативом «ТФМ» та ОСОБА_1 (далі - вкладник) було укладено договір паю (вкладу) № 25005658.

За умовами вказаного договору, вкладник зобов`язується передати кооперативу тимчасово кошти в сумі 40000,00 грн. на строк до 10 лютого 2020 року, перерахувати платіжним дорученням або прибутковим ордером з урахуванням необхідного документообігу не пізніше 10 лютого 2019 року. Під фактичною датою перерахування засобів є дата зарахування засобів на поточний рахунок кооперативу. Кооператив зобов`язується зберігати та розпоряджатися отриманими коштами згідно з договором паю (вкладу), законодавства України та уставу кооперативу; повернути вкладнику засобів не пізніше 15 календарних днів після строку, вказаного в п. 1.1 договору; повернення прийнятих на зберігання сум забезпечене засобами статутного та іншого фондів кооперативу; під фактичною датою повернення інвестиційного вкладу є дата перерахування засобів на рахунок вкладника (пункти 1.1-1.2 розділу 1 договору).

Згідно п.п. 2.1-2.3, п. 2.5 розділу 2, за користування вкладом кооператив вносить плату в розмірі 0 % (нуль відсотків) від суми вкладу на рік; при несвоєчасному поверненні вкладу, тобто після строку, зазначеного в п. 1.2.3. даного договору, вноситься пеня у розмірі 3 % (три проценти) від вкладу; плата за використання вкладу нараховується й перераховується кооперативом наступним чином: кожні 3 місяці з моменту внеску паю (вкладу) не пізніше 15 числа місяця, що слідує за звітнім; під фактичною датою перерахування плати за вклад є дата перерахування засобів на розрахунковий рахунок вкладника; у випадку несвоєчасної плати кооперативом за використання вкладом у строк, згідно з п. 2.3 договору, кооператив сплачує вкладнику пеню в розмірі 10 % (відсотків) від суми простроченого платежу за використання вкладом.

У пункті 3 розділу 3 договору передбачено, що у межах строку паю (вкладу) кооператив вправі розпоряджатися коштами на свій розсуд, у тому числі шляхом використання їх як кредитні ресурси.

Також у розділі 5 та розділі 7 договору зазначено, що розбіжності, які виникають у процесі виконання умов договору, попередньо розглядаються сторонами з метою досягнення взаємовигідного рішення з оформленням протоколу розгляду. При неможливості врегулювання спорів і розбіжностей шляхом двосторонньої угоди вони передаються на розгляд суду. Термін дії договору починається з дати його підписання й закінчується датою після повного повернення паю (вкладу), плати за вклад по ньому, а також комісій і неустойок, що випливають з умов договору та невід`ємних угод.

За відомостями з членського квитка від 06 лютого 2019 року № 25005658, виданого ОСОБА_1 головою правління Габрусом В.А. , договір паю (вкладу) є невід`ємною частиною членського квитка.

На підтвердження факту надіслання на адресу відповідача заяви від 22 липня 2020 року щодо виконання умов п. 5 договору, позивачка надала суду копії заяви від 22 липня 2020 року про повернення грошового вкладу у розмірі 40000,00 грн. та складення протоколу розгляду спору, відповідно до п. 5 договору, та докази надіслання вказаної заяви на адресу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 2, 12, 19 ЗУ «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, кооперативна організація - кооператив або кооперативне об`єднання; кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси.

Джерелами формування майна кооперативу є:

вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї;

майно, добровільно передане кооперативу його членами;

кошти, що надходять від провадження господарської діяльності;

кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій;

грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних;

інші надходження, не заборонені законодавством.

Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу.

Основними правами члена кооперативу є:

участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління;

користування послугами кооперативу;

одержання кооперативних виплат та виплат на паї;

одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом;

право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб;

право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Основними обов`язками члена кооперативу є:

додержання статуту кооперативу;

виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу;

виконання своїх зобов`язань перед кооперативом;

сплата визначених статутом кооперативу внесків.

Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів.

Відповідно до ст.ст. 21, 27 ЗУ «Про кооперацію», пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу.

У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу.

Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Кооператив відповідає за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном. Порядок покриття завданих кооперативом збитків визначається його статутом.

Члени кооперативу відповідають за зобов`язаннями кооперативу в межах внесеного ними паю, якщо інше не передбачено статутом кооперативу або законом.

Кооператив не несе відповідальності за зобов`язаннями своїх членів.

Встановивши відсутність належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт перерахування грошових коштів (засобів) на рахунок відповідача на виконання умов договору, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта в скарзі про те, що згідно договору від 06 лютого 2019 року, Кооператив зобов`язався повернути вкладнику засоби не пізніше 15 днів після настання строку, строк виконання договору, грошові кошти відповідачем не було повернуто, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження перерахування нею грошових коштів за договором на рахунок відповідача, а також того факту, що наявність у позивачки членського квитка свідчить про зарахування коштів на рахунок відповідача та її участь у господарській діяльності відповідача як члена кооперативу, відповідно до положень ЗУ «Про кооперацію».

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко