Провадження № 22-ц/801/143/2022
Провадження № 22-ц/801/403/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
Рішенням Вінницького міського суду від 30.11.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду від 10.01.2022 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Чернілевської Руслани Віталіївни задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У апеляційних скаргах представник ОСОБА_1 - адвокат Путілін Є.В. просить рішення та додаткове рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі постановити нове рішення ,яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі та відмовити ОСОБА_2 у стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Доводи апеляційної скарги на рішення зводяться до того, що висновок суду не відповідає обставинам справи.Так, з врахуванням наявних доказів про проходження межі між суміжними ділянками сторін по стіні будинку ОСОБА_1 і наявністю відстані від неї до розташованого паркану менше ніж 1 метр, у позивача ОСОБА_1 відсутня інша можливість здійснювати догляд за приміщенням будинку без встановлення сервітуту в мінімальних, передбачених п.6.1.41 ДБН Б 2.201'2:2019 «Планування і забудова територій межах. Щодо додаткового рішення, то вважає, що розмір стягнутих судом витрат на правничу допомогу не є співмірними із складністю справи, обсягом послуг і реальним часом, витраченим на допомогу ,а тому просить в задоволенні стягнення таких витрат відмовити.

Вважаю, що апеляційні скарги підлягають задоволенню .

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення таким вимогам не відповідає.

Суд встановив, що 06.01.1984 позивач ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу, придбала Ѕ частину будинку з відповідною часткою господарських будівель, по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці 910 кв. м. Згідно цього договору в постійне користування позивача відійшли: сіни І, коридори 1-1, 1-6, кімнати 1-2,1-3,1-4 загальною площею 32,7 кв.м., кухня 1-5, передня ІІ, Ѕ хліва Б, хліви Г,г,Д, вбиральня «у». Вказана Ѕ частка домоволодіння зареєстрована за позивачем в ВООБТІ 17.01.1984 за реєстровим № 3188 (а.с. 6 т. 1 справи).

Інша Ѕ частка вказаного будинку з відповідною часткою господарських будівель, належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.1995 року.

Згідно додатку № 1 до рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів № 200 від 04.06.1987 будинку АДРЕСА_1 був присвоєний АДРЕСА_2.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 11.05.2010 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та встановлено порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_2 згідно з висновком повторної судової будівельно - технічної експертизи від 31.03.2010 № 870, згідно з варіантом №2: виділено в індивідуальне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 392 кв.м., а земельну ділянку площею 126 кв.м. залишено у спільному користуванні. (а.с. 105 - 107 т. 1).

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 2726 домоволодіння АДРЕСА_3 , має загальну площу 63,2 кв.м., до складу якої входять наступні приміщення: коридор 1-1, кімната 1-3, кімната 1-4, кухня 1-5, коридор 1-6, прихожа І, прихожа ІІ (аркуш 185 інвентарної справи № 2726 - зворот).

За цією ж адресою ( АДРЕСА_2 ) розміщені дві земельні ділянки, які належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, на підставі державних актів від 15.05.2012 серії ЯМ № 333148 площею 0,0357 га та серії ЯМ 333149 площею 0,0143 га. Обидва, наведені вище, державні акти видані ОСОБА_1 на підставі рішення Вінницької міської ради від 30.03.2012 № 715 (а.с. 19, 20 т. 1).

Належна ОСОБА_1 земельна ділянка, площею 0,0143 га має кадастровий номер :01:007:0110, та саме на ній розміщена частина житлового будинку в якому вона проживає. (а.с. 227, 228 т. 1)

Суміжним землевласником та землекористувачем позивача у справі є відповідач ОСОБА_2 .

Рішенням Вінницької міської Ради народних депутатів від 07.04.1998 № 450 ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,0390 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 27.08.1998 року. Цим же рішенням міської ради у постійне користування ОСОБА_2 надано земельну ділянку площею 0,0291 га (0,0114 га та 0,0177 га) для будівництва і обслуговування житлового будинку, що підтверджується державним актом на право постійного користування від 27.08.1998 серії ІІІ - ВН 012515.(а. с. 21 - 24 т. 1 справи).

Земельна ділянка, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_2 площею 0,0114 га (фактична площа 0,0103 га) та на праві власності належить Вінницькій міській раді, межує із земельною ділянкою, площею 0,0143 га, кадастровий номер :01:007:0110 власником якої є ОСОБА_1 , що вбачається із державного акту серії ЯМ № 333149 від 15.05.2012 та встановлено експертом за результатами натурного обстеження, при проведенні експертизи.(а.с. 20, 227, 228 т. 1, 80, 86 т. 2 справи).

Вказана обставина не заперечувалась сторонами по справі, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки ОСОБА_2 № 3 від 23.02.2017, складеного квартальним комітетом «Київський, згідно плану земельної ділянки і опису меж земельної ділянки ОСОБА_2 (цифра «14-15» та «15-16») межа між ділянками проходить по будівлі ОСОБА_1 (п. 3 Акту), щодо одного метра на обслуговування будинку, які вимагає ОСОБА_1 встановлено, що в 2016 році було здійснено утеплення її будинку .товщиною приблизно 11 см. По всій довжині стіни будинку зроблена цементна відмостка приблизно 53 см. від кута будинку на межі зі співвласницею ОСОБА_3 та приблизно 77 см. від кута будинку з боку АДРЕСА_2 . З урахуванням утеплення будинку відступ від стіни ОСОБА_1 на земельну ділянку ОСОБА_2 складає відповідно, з одного боку приблизно 64 см, з другого 88 см. (п. 4 акту) (а.с. 169 т. 1 справи).

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не має можливості обслуговувати частину стіни будинку в місці самовільного влаштування димовентиляційного каналу, який розташований на земельній ділянці, що перебуває в постійному користуванні відповідача ОСОБА_2 , через малу віддаленість краю цього каналу до металевого паркану (0,21 м. та 0,24 м. в різних місцях), однак стороною позивача суду не надано доказів неможливості встановлення димовентиляційного каналу іншої конфігурації або розмірів, встановлення такого каналу в іншому місці чи встановлення газового котла іншого виду (типу) тощо, або іншого принципу дії, що не потребує встановлення димовентиляційного каналу.З огляду на здійснення ОСОБА_1 прибудови димовентиляційного каналу будинку в напрямку земельної ділянки, постійним користувачем якої є ОСОБА_2 , що вказує на порушення прав ОСОБА_2 на користування належною їй на праві користування земельною ділянкою, саме дії позивача з самовільної побудови (прибудови) цього каналу і позбавили її можливості догляду за стіною будинку та здійснення її поточного ремонту в місці розташування цього каналу (комину), що не може слугувати підставою для встановлення безоплатного земельного сервітуту на підставі рішення суду.

Вважаю, що суд здійснив висновки ,що не відповідають обставинам справи.

Вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.01.1984 року, зареєстрованого в ВООБТІ 17.01.1984, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку по АДРЕСА_2 і у її постійне користування відійшли: сіни І, коридори 1-1, 1-6, кімнати 1-2,1-3,1-4 загальною площею 32,7 кв.м., кухня 1-5, передня ІІ, 1/2 хліва Б, хліви Г,г,Д, вбиральня «у». Власником іншої Ѕ частки вказаного будинку з господарськими будівлями на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.1995 є ОСОБА_3 . Також, ОСОБА_1 на підставі державних актів від 15.05.2912 року ,серії ЯМ №333148 і серії ЯМ №333149 є власником земельних ділянок за вказаною адресою ,площею 0,0357 га, кадастровий номер :01:007:0131 та площею 0,0143 га, кадастровий номер :01:007:0110.

Згідно додатку № 1 до рішення виконкому Вінницької міської Ради народних депутатів № 200 від 04.06.1987 будинку АДРЕСА_1 був присвоєний АДРЕСА_2 .

Власником суміжної земельної ділянки ,площею 0,0390 га, кадастровий номер №:01:007:0131 по АДРЕСА_2 на підставі державного акту від 27.08.1998 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів №450 від 07.04.1998 року є ОСОБА_2 ,яка також за даною адресою має у постійному користуванні на підставі державного акту серії ІІІ-ВН № 012515 земельну ділянку, площею 0,0291 га.

26.04.2011 року виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , користувачами якого були ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням 9 сесії 6 скликання Вінницької міської ради №402 від 19.08.2011 року надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , площею 500 кв. м. (частина садиби) за умови виконання благоустрою та утримання в належному санітарному стані земельної ділянки площею 126 кв. м. (двір спільного користування), що знаходиться в межах «червоних ліній» згідно з рішенням Староміського районного суду від 11.05.2010 року.

Рішенням 12 сесії 6 скликання Вінницької міської ради №492 від 27.10.2011 року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 площею 500 кв. м. (частина садиби), за умови виконання благоустрою та утримання в належному санітарному стані земельної ділянки площею 126 кв. м. (двір спільного користування), що знаходиться в межах «червоних ліній» згідно з рішенням Староміського районного суду від 11.05.2010 року. Також рекомендовано оформити земельну ділянку площею 150 кв.м. (понад норму в межах садиби) відповідно до чинного законодавства.

Рішенням 19 сесії 6 скликання Вінницької міської ради №715 від 30.03.2012 року затверджено технічну документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 1000 кв. м. по АДРЕСА_2 ; передано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 500 кв.м., кадастровий номер :01:007:0108; оформлено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 149 кв. м., що до цього знаходилась у її користуванні; передано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 500 кв. м., для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд із них 174 кв. м., що знаходиться в межах «червоних ліній»; оформлено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 150 кв.м., що перебувала у її користуванні; земельну ділянку площею 126 кв.м., що знаходиться в межах «червоних ліній» використовувати співвласникам садиби ОСОБА_1 та ОСОБА_3 для спільного користування.

В грудні 2017 ОСОБА_1 зверталась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог - Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні частиною житлового будинку та земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 знести металевий профільний паркан ( цивільна справа № 127/26629/17).

З висновку судової земельно- технічної та будівельно- технічної експертизи №436 від 30.11.2018 року, здійсненої у цій цивільній справі вбачається, що паркан встановлений ОСОБА_2 не на межі земельної ділянки, що перебуває у її постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ВН №012515, а з відступом від межі на 60-70см., в сторону земельної ділянки, яка перебуває в неї в постійному користуванні, для надання можливості ОСОБА_1 обслуговувати належною їй будівлю, вказану земельну ділянку розділяє паркан з металевого профілю.

Земельна ділянка Вінницької міської ради, що перебуває на праві постійного користування постійному ОСОБА_2 , площею 0,0114 га (фактичною площею 0,0103 га) межує із земельною ділянкою ОСОБА_1 , площею 0,0143 га, кадастровий номер :01:007:0110, що вбачається із державного акту серії ЯМ № 333149 від 15.05.2012 та встановлено експертом за результатами натурного обстеження, при проведенні експертизи(а. с. 20, 227, 228 т. 1, 80, 86 т. 2 справи).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09.10.2019 року рішення Вінницького міського суду від 10.06.2019 року було скасовано та ухвалено нове рішення ,яким ОСОБА_1 у задоволенні вимог про усунення перешкод користуванні до ОСОБА_2 відмовлено .

Постановою Верховного Суду від 09.12.2020 року (т.2 а.с.129-134) вказана постанова апеляційного суду була змінена, а мотивувальна частина постанови апеляційного суду викладена в редакції цієї постанови . При цьому мотивуючи відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 Верховний суд виходив з того, що посилання місцевого суду на п.3.25 ДБН 360-92 є недоречним у зв`язку з тим.що у ньому має місце посилання на відступ при будівництві будівель і в цьому разі відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни будівель ОСОБА_1 до межі сусідньої ділянки ОСОБА_2 мала бути не менше 1 метра. Спірний паркан розташований на земельних ділянках ,що передані у користування та передані у власність ОСОБА_2 і при відступі на 1 метр від межі власної ділянки ОСОБА_2 втратить право власності та користування на таку частину ділянок, що є порушенням її прав.

В грудні 2019 року ОСОБА_1 було складено проект договору земельного сервітуту та план земельної ділянки, які були надіслані рекомендованим листом з повідомленням та описом на адресу ОСОБА_2 , як законного користувача земельної ділянки та Вінницької міської ради, як власника земельної ділянки , однак відповіді на вказані листи від адресатів надано не було і ОСОБА_1 звернутись до суду із позовом про встановлення земельного сервітуту.

З висновку судової земельно - технічної та будівельно - технічної експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» № 559 від 09.03.2021 року у даній справі вбачається, що станом на час проведення дослідження між земельною ділянкою, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 та земельною ділянкою, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , встановлений паркан із металевого профілю. Станом на час проведення дослідження відстань від кутів прибудови літ. «А2» до паркану із металевого профілю становить: 0,65 м. та 0,7 м., а між димовентиляційним блоком (комином) та парканом із металевого профілю 0,21 м., та 0,24 м. Експертом запропоновано лише один варіант встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту на частину земельної ділянки площею 20кв.м., що перебуває в постійному користуванні ОСОБА_2 по АДРЕСА_4 , наведений у додатку №2 варіанту №1 експертизи ,згідно якого для встановлення земельного сервітуту для обслуговування частини належного ОСОБА_1 будинку по АДРЕСА_2 на передану в постійне користування земельну ділянку ОСОБА_2 ,площею 291 кв.м., необхідно 20 кв. м. із земельної ділянки , площею 0, 0114 га , у межах та конфігурації ,зазначених у додатку №2. (т.2 а.с.87) Вид використання сервітуту - для забезпечення права проходу та обслуговування стін будинку, розташованого по АДРЕСА_2 (а.с. 83 т. 2 справи).

У разі знесення (розбирання) димовентиляційного блоку (комина) та залишенні на фактичному місці паркану із металевого профілю можливо буде здійснити прохід із земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 до зовнішніх стін прибудови літ. «А2» з боку ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_2 , площею 0,0114 га, однак ширина проходу не відповідатиме відстані, яка визначена п. 6.1.41 ДБН Б. 2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Статтею 99 ЗК України визначено види права земельного сервітуту. Перелік, зазначений в даній статті, не є вичерпним.

Згідно з частиною першою статті 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України).

За правилами статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Положеннями статті 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

У засіданні суду першої інстанції 30.11.2021р. судовий експерт ТОВ «Подільській центр судових експертиз» Данилюк В.О . ,роз`яснюючи висновок експертизи , вказав на відсутність можливості ОСОБА_1 в іншій спосіб здійснювати обслуговування вказаної частини будинковолодіння.

Так відповідно до п. 6.1.41 ДБН Б 2.2-12:2019 Планування та забудова територій» при розміщені будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємо-узгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.

Щодо надання у варіанті встановлення земельного сервітуту площі для обслуговування на відстані 2 метра від стін будівлі .експертом було роз`яснено, що згідно «Методичних рекомендацій проведення досліджень з поділу, виділу та визначення порядку користування нерухомим майном», відстань необхідна для зручного використання приміщень житлового будинку, здійснення догляду за ним і поточного ремонту до межі суміжної земельної ділянки від найбільш відступної конструкції стіни житлового будинку з вікнами має складати не менше 2 метрів.

У прибудові під літерою «А2» до житлового будинку під літерою «А» по АДРЕСА_2 знаходяться три вікна, два з яких виходять на земельну ділянку, яка перебуває в постійному користуванні ОСОБА_2 , на підставі державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ВН №012515, по АДРЕСА_4 і експертом було обгрунтовано відповідно до Методичних рекомендацій визначено відстань у розмірі 2 метра, як необхідну для зручного використання приміщень житлового будинку, здійснення догляду за ним і поточного ремонту.

Щодо посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволені позову, на п. 2 висновку судової земельно-технічної експертизи ТОВ «Подільській центр судових експертиз» №559 від 09.03.2021р., згідно з яким у разі знесення (розбирання) димовентиляційного блоку (комина) та на фактичному місці паркану із металевого профілю можливо буде здійснювати прохід із земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 до зовнішніх стін прибудови «А2» з боку ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_2 , площею 0,0114га, то вони є помилковими, адже, як встановлено ОСОБА_1 фактично здійснює прохід по частині земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні ОСОБА_2 і щодо якої заявлено позов про встановлення земельного сервітуту ,а не по земельній ділянці, що перебуває у власності ОСОБА_1 .

Крім того, вид земельного сервітуту, який просить встановити ОСОБА_1 складає не тільки право проходу але й право забезпечення обслуговування стін будинку, який має відповідати наведеним вище державним будівельним нормам та методичним рекомендаціям. Одночасно, запропонована судовим експертом ширина сервітутного користування 2 метра не пов`язана з наявністю димовентиляційного блоку (комина), який виступає на 0,6м. від стіни прибудови під літерою «А2» належної позивачу, на якій у своєму рішенні звертає увагу суд першої інстанції, а пов`язана з наявністю вікон у прибудові, отже необхідна саме для зручного використання приміщень житлового будинку, здійснення догляду за ним і поточного ремонту.

Таким чином вбачається відсутність у позивача іншої можливості здійснювати догляд за належною їй на праві власності прибудовою, оскільки запропоновані експертом умови земельного сервітуту є прийнятними. ОСОБА_2 не надала будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 має можливість здійснювати обслуговування нерухомого майна у інший менш обтяжливий для неї спосіб, ніж запропонований експертом. Крім того, відмова ОСОБА_2 на встановлення земельного сервітуту фактично позбавляє позивача можливості здійснювати догляд за будівлями та їх поточний ремонт, для своєчасного підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструктивних елементів будівель, тому заявлений позов підлягає задоволенню.

Аналогічна позиція щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, закріплена і в постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі N 539/1427/16-ц( провадження N 61- 4381 св 18) ,підстав для відступу від якої не вбачаю .

Відтак , вважаю, що апеляційна скарга на рішення суду підлягала задоволенню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вінницької міської ради про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту на частину земельної ділянки ,площею 20кв.м. постійного користувача ОСОБА_2 для забезпечення права проходу та обслуговування стін будинку, розташованого по АДРЕСА_2 .

Щодо додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.02.2022р. то. з огляду на необхідність скасування основного рішення, підлягало б скасуванню і додаткове рішення, яким було стягнуто понесені відповідачем ОСОБА_2 витрати на оплату правничої допомоги.

Суддя Копаничук С.Г.