РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 562/1072/21

Провадження № 22-ц/4815/184/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Крижов В. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія

«Вектор Плюс»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 року у складі судді Ковалика Ю. А., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області об 11 годині 45 хвилин, повний текст рішення складено 27 серпня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання недійсними договору факторингу та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 04.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 1703/0808/55-031, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 139 000 доларів США терміном до 04.08.2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Тоді ж між кредитодавцем та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, за яким на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 234,0 кв.м та земельна ділянка площею 0,10 га на АДРЕСА_1 . 28 листопада 2012 року між кредитодавцем та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладений договір факторингу № 15, відповідно до якого клієнт передав фактору право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з указаними в реєстрі заборгованості боржниками. Того ж дня ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу передало на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» набуте ним право грошової вимоги до боржника ОСОБА_2 .. Разом з договором факторингу також укладено і договір відступлення права вимоги за іпотечним договором. За умовами договору факторингу та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, відбулася заміна кредитора, зокрема, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором від 04.08.2008 року № 1703/0808/55-031, що укладений між кредитодавцем та ОСОБА_2 .. Договір факторингу від 28.11.2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» порушує її права та законні інтереси, суперечить положенням цивільного законодавства, оскільки відповідачі не мали і не мають ліцензії на здійснення валютних операцій, що є необхідною умовою, адже предметом кредитного договору є іноземна валюта.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних і достатніх доказів на підтвердження недотримання сторонами правочину передадбачених законом умов, та обгрунтоване тими обставинами справи, які вказують, що оспорюваний договір факторингу від 28.11.2012 в частині передачі прав за кредитним договором № 1703/0808/55-031 від 04.08.2008 є чинним, а тому похідна вимога про визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року не підлягає до задоволення.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставини справи та невідповідності їм висновків суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що вже ухвалено судове рішення у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості, що унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання договору факторингу та відступлення прав вимоги. Вважає помилковим посилання суду на постанови Верховного Суду в справах №562/2666/14-ц від 26.09.2019р., №562/482/20 від 12.07.2021р.та на ст. 82 ЦПК України. Вказує, що вона не приймала участі в розгляді інших цивільних справ, не має жодного відношення до кредитних зобов`язань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не є боржником, а натомість добросовісним набувачем та власником об`єкту нерухомості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Додає, що цей будинок придбаний нею на законних підставах, а відповідний договір засвідчений нотаріально. Доводить, що на момент придбання будинку вона не знала і не могла знати про те, що об`єкт нерухомості обтяжений іпотекою, оскільки Державному реєстрі речових прав не було відомостей про іпотеку, інакше нотаріус не посвідчив би договір. Стверджує, що про наявність іпотеки та порушення своїх законних прав та інтересів вона дізналася лише в квітні 2021 року, коли отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки та у зв`язку з цим вважає, що саме тоді у неї виникло право на пред`явлення позову про визнання недійсними договору факторингу та договору про відступлення права вимоги як у зацікавленої особи. Зазначає, що у ТзОВ «Кредитні ініціативи» (як і в ТОВ ФК «Вектор Плюс») відсутня ліцензія на здійснення валютних операцій, а тому вказане Товариство не мало повноважень на укладення договору факторингу, предметом якого право вимоги за валютним кредитним договором. Зауважує, що ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, а у ТОВ «Кредитні ініціативи», як і в ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ліцензія на вчинення операцій з валютними цінностями відсутня. Зазначає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» не надано суду доказів сплати грошових коштів за відступлене право вимоги за договором факторингу від 28.11.2012 року, що є самостійною та достатньою підставою для висновку про недійсність зазначеного договору. Із наведених підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, а також витрати по справі покласти на відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 04 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1703/0808/55-031, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 139 000 доларів США терміном до 04 серпня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 %.

На забезпечення виконання зобов`язань цим кредитним договором, 04.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 234,0 кв.м, та земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 .

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, за умовами якого клієнт набув право грошової вимоги на погашення (стягнення) заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, зазначеними в реєстрі заборгованості боржників.

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу передало ТОВ «Кредитні ініціативи» набуте ним право грошової вимоги до боржника ОСОБА_2 , за яким фактор набув права вимоги заборгованості від боржників та передав клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становив ціну продажу, та в порядку, передбаченому цим договором.

Того ж дня, 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Таким чином, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло статусу нового кредитора за договором від 30 липня 2008 року №1704/0708/55-027, позичальником згідно якого є ОСОБА_2 ..

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 562/2666/14-ц залишено без змін заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 18 квітня 2018 року про солідарне стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором від 04 серпня 2008 року № 1703/0808/55-031 в сумі 3 133 951, 09 грн.

Зазначеними рішеннями встановлено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором від 04 серпня 2008 року № 1703/0808/55-031, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , тому у нього як нового кредитора виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань. Верховний Суд у цій справі відхилив доводи касаційної скарги щодо ненадання Національним банком України ТОВ «Кредитні ініціативи» дозволу на здійснення валютних операцій, та зазначив, що ТОВ «Кредитні ініціативи» пред`явило позов до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в національній валюті України гривні за її офіційним курсом до валюти кредитного договору на час звернення до суду, що відповідає статті 533 ЦК України. Крім того, зазначив, що у ВАТ «Сведбанк» була генеральна ліцензія Національного банку України від 07 грудня 2007 року, яка дозволяє видавати кредити в іноземній валюті.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12.07.2021 у справі № 562/482/20 (провадження № 61-17302св20).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу укладення між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» договору факторингу та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором в частині передачі прав за кредитним договором від 04 серпня 2008 року № 1703/0808/55-031.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частини перша та друга статті 203 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оспорюваний договір факторингу від 28.11.2012 року в частині передачі прав за кредитним договором № 1703/0808/55-031 від 04.08.2008 року є чинним, не визнаний недійсним та не скасований у передбаченому законом порядку.

Вимога позивача про визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року є похідною від встановлення недійсності договору факторингу від 28.11.2012 року в частині передачі прав за кредитним договором № 1703/0808/55-031 від 04.08.2008 року, який, у свою чергу є чинним, а тому така вимога не підлягає до задоволення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) дійшла наступного висновку.

Якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність підстав для нарахування боргу, оскільки вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання договорів факторингу та відступлення прав вимоги, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з боржника кредитної заборгованості.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності). Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, якими вони регулюються, дають суду підстави для висновку про те, що оспорюваний договір факторингу від 28.11.2012 року в частині передачі прав за кредитним договором № 1703/0808/55-031 від 04.08.2008 року є чинним, а відтак вимога про визнання недійсним договору про передачу прав за іпотечним договором від 28.11.2012 року безпідставна, а відмова сукду першої інстанції у її задоволенні є обґрунтованою і законною.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.