ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1530/22 Справа № 200/9091/13-ц Головуючий у першій інстанції: Циганков В. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

08 липня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 18.02.2006 року між сторонами укладено кредитний договір №DNH4KS11921441, відповідно до умов якого ОСОБА_1 (позичальник) отримав кредит у розмірі 6681,10 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості. Свої зобов`язання з повернення кредитних коштів позичальник не виконав, через що станом на 05.06.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 96709,42 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 6468,04 гривень, заборгованість по процентам - 30646,64 гривень, пеня - 54513,34 гривень, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 4581,40 гривень. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 96709,42 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KS11921441 від 18.02.2006 року, станом на 05.06.2013 року, в сумі 96709,42 гривень, де заборгованість за кредитом 6468,04 гривень, заборгованість за несплаченими процентами за користування кредитом 30646,64 гривень, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 54513,34 гривень, штраф 5081,40 гривень. Стягнуто з відповідача на користь банку понесені судові витрати у розмірі 967,09 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 96709,42 грн. грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що 18 лютого 2006 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNH4KS11921441, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі (придбання товару) у розмірі 6681,12 грн. на строк 24 місяці по 18.02.2008 року включно, за умови сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с. 6-7).

Умовами кредитного договору №DNH4KS11921441 від 18.02.2006 року також погоджено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 358,02 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов (а.с. 7).

Також сторони в кредитному договорі визначили, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено, зокрема, права та обов`язки сторін договору, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, - відповідачем не підписані (а.с.8-26).

Заява позичальника містить текст про погодження споживача з Умовами надання надання спожив, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №DNH4KS11921441 від 18.02.2006 року, станом на 05.06.2013 року, банком нарахована заборгованість в розмірі 96709,42 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 6468,04 гривень, заборгованість по процентам - 30646,64 гривень, пеня - 54513,34 гривень, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 4581,40 гривень (а.с. 4-5).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору та неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог банку в частині нарахованої заборгованості за кредитом в сумі 6468,04 гривень та заборгованість по процентам в сумі 30646,64 гривень.

Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.018 року №200/11343/14-ц зазначено, зокрема, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Колегія приймає до уваги доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було повідомлено відповідача належним чином про слухання справи; матеріали справи не містять доказів спростування цього факту. Гарантії рівності учасників процесу вимагають того, щоб заява про застосування позовної давності відповідача, який не брав участі в розгляді справи у визначених законом випадках, була вирішена судом на наступних стадіях процесу, навіть за умови її неподання в суді першої інстанції. Таким чином, судом апеляційної інстанції приймається до уваги заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, яка викладена в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі (а.с. 66-69, 129-135).

Оскільки за кредитним договором №DNH4KS11921441 від 18.02.2006 року встановлено окремі зобов`язання, які встановлюють обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.

Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором було внесено 30.03.2006 року на суму 144,72 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 4-5).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши подання відповідачем заяви про застосування позовної давності; встановивши, що строк дії кредитного договору від 18.02.2006 року №DNH4KS11921441 визначено по 18.02.2008 року; останній платіж на погашення боргу здійснено 30.03.2006 року; приймаючи до уваги, що суду не надано доказів вчинення дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності; встановивши, що з даним позовом банк звернувся до суду 08.07.2013 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 2); збільшена позовна давність умовами кредитного договору не погоджена, - колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача за вказаним кредитним договором заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6468,04 гривень та заборгованості по процентам в сумі 30646,64 гривень через порушення позивачем, без поважних причин, трирічного строку позовної давності, який сплинув 18.02.2011 року.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки, а саме пені - 54513,34 гривень, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) - 4581,40 гривень, колегія зазначає наступне.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У заяві позичальника ОСОБА_1 №DNH4KS11921441 від 18.02.2006 року розмір та порядок нарахування неустойки невизначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту та процентів, просив у тому числі, стягнути неустойку - пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №DNH4KS11921441 від 18.02.2006 року, посилався на Витяг з Умов надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину кредитного договору, зокрема, пункти 2.4.5.1 та 2.4.5.5 (а.с. 21).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови банківських послуг, відсутність у заяві позичальника домовленості сторін про сплату неустойки, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Відповідна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору непідписані Умови та Правила викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться у матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18.02.2006 рокуроку шляхом підписання заяви позичальника.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату неустойки у випадку несвоєчасного виконання боргових зобов`язань.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені 54513,34 гривень, штрафу (фіксована частина) 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 4581,40 гривень.

Тому, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого останнім судового збору при поданні заяви про перегляд заочного рішення в сумі 384,20 грн. та апеляційної скарги в розмірі 1450,64 грн. (а.с. 83, 155).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, заочне рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1834 (одна тисяча вісімсот тридцять чотири) грн. 84 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 25 березня 2022 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова