РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

у складі: головуючої судді Галінської В.В.

секретар судового засідання Калентинець Т.В.

Справа №569/4170/21

учасники справи: позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності,

Встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1990 року по 28 лютого 2020 року вони проживали з ОСОБА_3 однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, разом відпочивали в Україні та в Іспанії, утримували один одного у разі хвороби, спільно витрачали кошти: придбали квартиру, інші речі, необхідні в побуті. Зазначає, що вони спочатку проживали за адресою АДРЕСА_1 , разом з її батьками, а з початку 2012 року за адресою АДРЕСА_2 , у квартирі яку вони придбали за спільні кошти. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме: однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 вказує, що поховання чоловіка здійснила самостійно за власні кошти.

26 квітня 2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому він вказує, що позовні вимоги він не визнає та стверджує, що його рідний брат ОСОБА_3 до 1996 року проживав разом з їхньою матір`ю в АДРЕСА_3 , у квартирі яка належала їм на праві спільної часткової власності. Після смерті матері, у 1997 році, дана квартира була продана, ОСОБА_3 отримав кошти за свою частку у праві власності на дану квартиру, за які і була придбана 24.02.1998 року квартира АДРЕСА_4 . Будь-яких коштів у придбання спірної квартири ОСОБА_1 не вкладала. Зазначає, що ОСОБА_3 отримував пенсію, матеріальної допомоги не потребував, ніколи не перебував у безпорадному стані, а тому відсутні підстави для зміни черговості у праві на спадкування.

24 червня 2021 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якому вона зазначає, що проживала з ОСОБА_3 тривалий час, придбана останнім квартира за час їх проживання істотно збільшилась у своїй вартості, оскільки вона за власні кошти неодноразово проводила в ній ремонт, придбавала меблі та побутову техніку. Вказує, що спірна квартира була придбана не лише за особисті кошти ОСОБА_3 , на купівлю квартири вона надала 5000 доларів США, а тому вважає, що квартира є спільною сумісною власністю, оскільки придбана за кошти ОСОБА_3 , внаслідок її трудової участі як дружини та в період їх спільного проживання як сім"ї.

02 липня 2021 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_2 , в яких відповідач зазначив, що квартира ОСОБА_3 була придбана за його особисті кошти від продажу квартири АДРЕСА_5 , Ѕ частина якої належала йому на праві спільної власності разом із матір`ю, 1/6 її частина отримана ним від матері у спадщину. Також вказав, що із заявою про прийняття спадщини він звернувся 20 липня 2020 року.

Ухвалою суду від 22 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 13 квітня 2021 року, з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

Ухвалами суду від 25 червня 2021 року витребувано з Першої Рівненської державної нотаріальної контори копію заяви ОСОБА_1 , відповідно до якої 10 березня 2020 року внесено реєстраційний запис щодо вступу до спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано з Рівненського міського суду Рівненської області матеріали цивільної справи № 569/13314/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім"єю для огляду у судовому засіданні.

Ухвалою суду від 29 липня 2021 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на майно як на частку в спільної сумісної власності закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 14 вересня 2021 року з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Пояснила, що спочатку чоловік жив у своєї мами, доглядав її, коли мама померла проживав у неї на АДРЕСА_6 , спірну квартиру купували за її кошти та кошти ОСОБА_3 отримані ним від спадщини. Круковець 3 дні перед смертю був у безпорадному стані.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, зазначив, що із ОСОБА_3 позивач проживала лише періодично, квартира була придбана його братом за особисті кошти, у безпорадному стані останній ніколи не перебував, а отже підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні. Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до договору-замовлення СК №000579 на організацію та проведення поховання від 01.03.2020 року ОСОБА_1 є замовником організації та проведення поховання померлого ОСОБА_3 .

Як вбачається із заяви від 10.03.2020 року №227, яка подана приватному нотаріусу Рівненського міського нотаріального округу Діановій О.Л. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 24.02.1998 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_4 . Відповідно до п. 5 даного договору його вчинено за 2618 гривень, які продавець отримав від покупця повністю до підписання цього договору.

Довідкою №13839 від 10.03.2020 року, що видана Центром надання адміністративних послуг у місті Рівному УЗНАП стверджується, що ОСОБА_3 , 24.06.1948 року був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 01.04.1998 року та знятий з реєстраційного обліку 10.03.2020 року у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається із копії декларації №0001-Е02Т-7700 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 28.02.2020 року ОСОБА_1 зазначила у ній адресу фактичного місця проживання АДРЕСА_2 , довірену особу для повідомлення в разі настання екстреного випадку з пацієнтом - ОСОБА_3 .

Як встановлено судом із копії довідки №17 від 02.06.2021 року, що видана Рівненським обласним навчально-реабілітаційним центром ОСОБА_1 з 11.11.1991 року і по даний час працює на посаді вихователя в КЗ «Рівненський обласний навчально-реабілітаційний центр» Рівненської обласної ради.

Відповідно до копії довідки про доходи ОСОБА_1 № 11 від 22 червня 2021 року у період з 01 січня 2011 року по 31 травня 2021 року її доходи склали 1201703,02 грн.

Як встановлено із копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 , що видане Пенсійним Фондом України ОСОБА_3 із 15.06.2016 року перебував на пенсії за віком.

Відповідно до копій листів, що були надіслані відправником ОСОБА_6 у період з 2013 року по 2016 рік на адресу АДРЕСА_2 отримувачем у них зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 дала покази про те, що вона знала братів ОСОБА_8 проживав на ОСОБА_9 . Їй відомо, що квартиру їх матері вони продали, кошти поділили між трьома (два брати та сестра). Про те з ким проживав ОСОБА_10 , його матеріальний стан та ремонт у квартирі їй не нічого відомо.

Свідок ОСОБА_11 , яка є сусідкою позивача та допитана судом в якості свідка, показала про те, що позивач проживала з ОСОБА_10 з 2011 року у квартирі на АДРЕСА_7 , сім`я була непогана. Вони зробили ремонт, утеплили квартиру. Стан здоров`я ОСОБА_3 був задовільним, був активним, лежачим не був.

Свідок ОСОБА_12 , що допитаний судом, пояснив, що працював у ОСОБА_1 , допомагав робити поточний ремонт у квартирі, в якій було повністю все замінено (сантехніка, двері). Хто власник цієї квартири йому не відомо.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_13 , яка є колегою по роботі позивача, дала покази про те, що 20 років знайома зі ОСОБА_1 . Зі слів позивача знає, що вона проживала з ОСОБА_10 30 років. Часто навідувала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у квартирі на ОСОБА_9 . Зазначила, що ОСОБА_10 був у спортивній формі, лежачим не був.

Свідок ОСОБА_14 , що допитаний судом, вказав, що є товаришем ОСОБА_10 і ОСОБА_15 з 80-х років. Зазначив, що знає, що ОСОБА_10 придбав квартиру на АДРЕСА_7 , якка була в хорошому стані. Зі слів ОСОБА_16 йому відомо, що останній жив сам.

Свідок ОСОБА_17 , що допитана в судовому засіданні, пояснила, що знає ОСОБА_16 дуже добре, він є братом її чоловіка ОСОБА_18 , з яким вони одружились в 1977 році. Повідомила, що у 1996 році, коли померла її свекруха, на кошти, які отримані від продажу її квартири, ОСОБА_19 купив квартиру на АДРЕСА_7 , яка була в хорошому стані. Припускає, що можливо якийсь час він і проживав зі ОСОБА_1 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показав, що 23.02.2020 року він зустрічався з ОСОБА_10 , пили каву, провели ОСОБА_10 до АДРЕСА_7 і розійшлись. Нічого про квартиру на АДРЕСА_7 та про те з ким він проживав йому не відомо, відомо лише що жив з жінкою.

Допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_21 , який є сином відповідача, пояснив, що квартира на АДРЕСА_7 була придбана за кошти, що отримані братом його батька від продажу квартири його матері. Зазначив, що ОСОБА_3 мешкав у них, в той час коли робив ремонт у квартирі на АДРЕСА_8 відомо, що ОСОБА_10 купував все для ремонту квартири, у квартирі свідок був один раз у 2012 році, ОСОБА_1 , з якою ОСОБА_10 познайомився у 1996 році, була у них в гостях. З 1995 року він спілкувався із сином ОСОБА_1 ОСОБА_22 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 , син позивача ОСОБА_1 , пояснив, що ОСОБА_10 був чоловіком його мами, разом вони проживали з 1997 року, з часу коли померли його дід та баба, спочатку в їх квартирі на АДРЕСА_6 , а потім, коли ОСОБА_10 придбав після смерті матері квартиру на вул.. Котляревського у ній. Проживали на вул.. Котляревського останні 10 років. Жили як сім`я, мали спільний бюджет, спільні витрати, придбали нові меблі, колонку, зробили разом ремонт. Пенсія у ОСОБА_16 була невеликою, у безпорадному стані він не був.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 , яка є подругою позивача, зазначила, що знає ОСОБА_1 близько 20 років. Їй відомо, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 разом купували квартиру, робили ремонт, разом відпочивали, вели спільне господарство. Вона неодноразово була у них в гостях, завжди думала, що вони сім`я. Стосовно купівлі квартири їй відомо те, що після продажу квартири матері ОСОБА_3 коштів не вистачало, яку суму коштів на квартиру давала ОСОБА_1 їй не відомо.

Як вбачається з оглянутих фотокарток, які надані позивачем та містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2004 року по 2019 рік спільно відпочивали та проводили час.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить встановити факт проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю з березня 1990 року.

Згідно п 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

Так, положення Кодексу Законів про шлюб та сім`ю Української РСР, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

При цьому інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу було введено в національне законодавство Сімейним Кодексом України.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при розгляді справ щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно керуватися правилами ч.2 ст. 3 СК України.

Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (ч.2 ст.21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому у ЗУ «Про Всеукраїнський перепис населення».

У ст. 1 ЗУ «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Надані сторонами, та досліджені в судовому засіданні, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю з 1997 року.

Оскільки спірна квартира АДРЕСА_4 придбана ОСОБА_3 24.02.1998 року, а отже відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII«Про власність» (далі Закон України «Про власність»), відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР) та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, судам роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити із того, що відповідно до чинного законодавства спільною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про власність», в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із них, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС України, частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» та від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано доказів того, що спірне майно, квартира АДРЕСА_4 придбана нею та ОСОБА_3 внаслідок спільної праці. Сам лише факт посилання позивача на постійне працевлаштування та наявність високої заробітної плати не може бути доказом участі у придбанні майна та розміру такої участі, а показання свідків не можуть підтверджувати ці обставини, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю спірної квартири та іншого майна слід відмовити.

Відповідно до ст. 1216, 1258, 1264 ЦК України, закріплено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1258 ЦК Укпраїни спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст..1262ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Як встановлено судом із копії довідки № 1513/02-14 від 01.12.2020 року, що видана Першою Рівненською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 10.03.2020 року заведено спадкову справу №105/2020 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проживав у АДРЕСА_2 . Спадкоємцем за законом є брат померлого ОСОБА_2 .

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» закріплено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 від 23 червня 2021 року вона в зареєстрованому шлюбі у період з листопада 1975 року та по даний час на території України та за її межами в шлюбі не перебувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18- ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі №195/707/19-ц (провадження № 61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На позивача покладається обов`язок доведення наявності у сукупності обставин, з якими закон пов`язує право зміни черговості на спадкування: здійснення опіки над спадкодавцем, матеріальне забезпечення спадкодавця та надання будь-якої іншої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, тривалий час здійснення вказаних дій, безпорадний стан спадкодавця.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами існування даних обставин, а її твердження про їх наявність спростовано показами свідків, які допитані в судовому засіданні і стверджували, що ОСОБА_3 ніколи не перебував у безпорадному стані.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про зміну черговості отримання права на спадщину та визнання її спадкоємцем першої черги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності підлягають до задоволення частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_18 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на майно як на частку в спільній сумісній власності - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з 01 січня 2004 року по 28 лютого 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_18 на користь ОСОБА_1 840 гривень сплаченого судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_4 ..

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 лютого 2022 року.

Суддя -