ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2127/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Цвіри Д.М., по цивільній справі № 638/15910/21, за заявою Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати електричної енергії,

в с т а н о в и в:

13 жовтня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2021 року було відмовлено у видачі судового наказу.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Стягнути з боржника судові витрати за подачу позовної заяви в сумі 227,00 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 2270 грн.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що позовна заява подана та підписана особою, яка має право її підписувати.

Зазначає, що вимогами закону встановлено, що у малозначних спорах, представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну дієздатність, за довіреністю. У зв`язку з чим, позивач вважає, що відсутні були підстави для повернення позовної заяви позивачу на підставі вимог п.2 ч.3 ст. 163 ЦПК України.

Також послався на правові висновки, які були висловлені з цього приводу касаційним судом у постанові КГС ВС від 22.10.2018 у справі № 921/128/18 та постанові КЦС ВС від 15.01.2020 у справі № 761/35015/17.

Вказує, що Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» вже зверталося з аналогічною скаргою на ухвалу судді Цвіри Д.М. по справі 3638/9339/21, та постановою Харківського апеляційного суду від 10.09.2021 року ухвалу було скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що до заяви про видачу судового наказу, підписаної представником позивача не долучено документів про наявність права конкретної особи на підпис заяви від імені ПрАТ «Харківенергозбут» в порядку самопредставництва чи документів про те, що ця особа є адвокатом.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Форма і зміст заяви про видачу судового наказу передбачені ст. 163 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 163 ЦПК України закріплено, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу (п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 165 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України встановлено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, в тому числі, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами, що відповідає приписам ч. 3 ст. 62 ЦПК України.

Підпунктом 11 пункту 16-1 «Перехідні положення» Конституції України передбачено, що з 01 січня 2017 року у Верховному Суді та судах касаційної інстанції представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у судах першої інстанції здійснюється - з 1 січня 2019 року.

Водночас, пунктом 11 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України врегульовані саме питання представництва. Про «самопредставництво» в Конституції України не йдеться, воно передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Так, частиною 3 ст. 58 ЦПК України, яка регулює участь у справі представника, передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Разом з тим, змінами, внесеними до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року №390-IX, який набрав законної сили 29 грудня 2019 року, розширено випадки самопредставництва юридичної особи, і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені» та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: закон, статут, положення, трудовий договір (контракт).

З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених статтею 43 ЦПК України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов. Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження.

Відповідно до частини першої статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації (частина четверта статті 87 Цивільного кодексу України).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються, окрім Цивільного кодексу України, спеціальним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

Загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 вказаного Закону. До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі. З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина перша статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань») .

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, містяться відомості про те, що керівником юридичної особи Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (ЄДРПОУ: 42206328) є Чуркін Андрій Олександрович (виконуючий обов`язки генерального директора).

Натомість, заяву про видачу судового наказу підписано представником ПрАТ «Харківенергозбут» Єною Валентиною Володимирівною, на підтвердження повноважень якої, до заяви додана копія довіреності № 01-23/83 від 05.04.2021 року, виданої за підписом в.о. генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» Чуркіна А.О.

На підтвердження своїх повноважень Єна В.В. до заяви про видачу судового наказу надала копію довіреності №01-23/83від 05.04.2021року, що підписана виконуючим обов`язки генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» Чуркіним Андрієм Олександровичем, який діє в межах повноважень, наданих йому статутом, відповідно до якої Єні В.В., як представнику, надані права представляти інтереси довірителя з наданням усіх без виключення процесуальних прав, передбачених законодавством для позивача, зокрема, підписувати та подавати позовні заяви. (а.с.16).

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2021 року було відмовлено у видачі судового наказу Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» на підставі п. 2 ч. 3 ст. 163 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на підтвердження повноважень Єни В.В. підписувати від імені ПрАТ «Харківенергозбут» до заяви про видачу судового наказу, представником долучено копію довіреності №01-23-/83 від 05 квітня 2021 року, підписану виконуючим обов`язки генерального директора ПрАТ «Харківенергозбут» Чуркіним Андрієм Олександровичем. Однак, будь-яких документів на підтвердження того, що Єна В.В. має повноваження передбачені статутом, положенням, трудовим договором (контрактом) діяти від імені ПрАТ «Харківенергозбут» (в порядку самопредставництва) чи відповідно до закону представляти Товариство у якості представника за довіреністю як адвокат - до заяви не додано.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника ч.3 ст. 58 вказаної статті).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в процесуальному законодавстві розмежовано такі категорії, як «самопредставництво» і «представництво». Тобто допускається можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи. Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної без додаткового уповноваження.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що згідно з частинами 1, 2 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 статті 62 ЦПК України визначено, що довіреність від юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

При цьому, суд не звернув увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.60ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2021 року у розмірі 2270 грн.

Матеріали справи свідчать, що предметом позову є стягнення заборгованості у розмірі 13427,88 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227000 грн.), тому дана справа відноситься до малозначних.

Заява про видачу судового наказу Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут», підписана представником заявника Єною В.В. на підставі довіреності від 05 квітня 2021 року, яка є дійсною.

Таким чином, всупереч вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення суд не з`ясував, що у даному випадку повноваження особи, яка підписала заяву про видачу судового наказу, що належить до малозначних справ, належним чином підтверджені довіреністю, що відповідає наведеним нормам цивільного процесуального права (а.с. 4, 16).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу заявнику на підставі п.2 ч.3 ст. 163 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до правових висновків, які були висловлені у постанові КЦС ВС від 15.01.2020 у аналогічній за обставинами справі № 761/35015/17 особа, яка за належною довіреністю керівника установи підписала заяву про видачу судового наказу має відповідну цивільну дієздатність.

Наведене свідчить, що оскаржена ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що привело до постановлення помилкової ухвали, тому згідно ч.1 ст.379 ЦПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.

Вимога апелянта про вирішення питання судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки вирішення питання розподілу судових витрат здійснюється судом під час ухвалення рішення по суті позовних вимог. Наразі предметом апеляційного розгляду є процесуальне питання, посилання на розподіл судових витрат є передчасним.

Керуючись ст. ст.367,368,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» - задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 лютого 2022 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.