Єдиний унікальний номер 725/3289/21
Номер провадження 2/725/584/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 року. Першотравневий районний суд м.Чернівці

у складі:

головуючої-судді: Вольської-Тонієвич О.В.,

при секретарі: Попадюк Б.Д.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Тарновецького В.І.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради (вул.Шевченка,91 с.Мамаївці Чернівецького району Чернівецької області) про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

У позові посилалась на те, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_2 у них народилося троє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 .

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.01.2016 шлюб між ними розірвано.

Після припинення відносин з відповідачем їхні малолітні діти залишилися проживати разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 .

З липня 2020 року відповідач перестав брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, а у вересні 2020 року взагалі на деякий час виїхав за межі України до Сполучених Штатів Америки.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.02.2021, яке постановою Чернівецького апеляційного суду від 29.04.2021 залишено без змін, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 2500грн. на кожну дитину.

Однак у них з відповідачем виник спір щодо визначення місця проживання дітей, так як колишній чоловік самовільно, без погодження із нею, забирає дітей проживати до себе та на її прохання не повертає їх.

Вказані дії ОСОБА_2 , який раніше не проявляв жодного бажання та інтересу проживати разом із дітьми, вона розцінює як створення ним передумов для звернення до суду із позовом про припинення стягнення з нього аліментів.

Малолітні діти звикли один до одного та сумують, коли перебувають окремо. Вважає, що спільне проживання сестер та братика відповідає найкращим інтересам дітей, у зв`язку із чим, їх неможливо розлучати.

Вона дуже любить своїх діток та створила для них найкращі умови проживання, зокрема вони мають власну кімнату, де є місце для сну та інші зручності, необхідні для дітей відповідного віку. Діти в с.Мамаївці відвідують дошкільний заклад та школу, вона бере участь у організації їхнього дозвілля, відпочинку та оздоровлення.

Натомість, відповідач за період відвідування дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 закладу дошкільної освіти, не брав участь у їх вихованні та різних заходах ЗДО. Він маніпулює свідомістю дітей, а особливо сина ОСОБА_3 : розповідає йому різні неправдиві речі про неї та негативно висловлюється на її адресу. Відповідач нав`язує синові почуття співчуття до себе. Все це, на її думку, призводить до психологічної травми сина та негативно впливає на нього.

У неї відсутні будь-які підстави, які б перешкоджали визначити місце проживання дітей разом із нею. Зокрема, вона є приватним підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність на ринку « Добробут » ( АДРЕСА_3 ); по місцю проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає та до кримінальної відповідальності не притягувалася, ознаки наркологічних та психічних захворювань відсутні.

За таких обставин, вважає, що визначення місця проживання дітей разом із нею буде відповідати найкращим інтересам дітей, у зв`язку із чим, просила позов задовольнити, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Тарновецький В.І. позов підтримали та підтвердили викладені у ньому обставини.

Позивачка ОСОБА_1 додатково пояснила, що вона не проти того, щоб діти спілкувалися з батьком та проводили з ним вільний час, однак все це повинно відбуватися лише з узгодженням із нею, так як діти відвідують дитячий садок та школу, у сина є уроки фортепіано, а тому, кожен їхній день спланований. Незважаючи на це, відповідач силоміць, через вікна забирає дітей, тим самим завдає їм значного психологічного болю. Син час від часу проживає разом із батьком, однак це її не влаштовує, оскільки останній негативно впливає на дитину. Після повернення додому син погано ставиться до неї.

Вважає, що такі дії відповідача спрямовані на те, щоб зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на підставі рішення суду. Коли відповідач виїжджає за межі території України, він забуває про дітей та ними не цікавиться. Як їй відомо, у відповідача відсутні належні умови для проживання, у зв`язку із чим, для забезпечення найкращих інтересів дітей, вони повинні проживати разом із нею.

Крім того, рішення суду про визначення місця проживання дітей разом із нею необхідне для виїзду дітей за кордон без дозволу (згоди) батька. Всі ці обставини, на її думку, свідчать про обґрунтованість її позовних вимог, у зв`язку із чим, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення. Пояснив, що він дуже любить своїх дітей та бажає брати активну участь у їхньому вихованні. У нього із сином ОСОБА_3 склалися тісні, гармонійні стосунки та вони розуміють один одного з півслова. У зв`язку із цим, син бажає проживати разом із ним, на що позивачка реагує негативно. Дівчатка також бажають проводити з ним час, однак він розуміє, що їм потрібна матір. У нього, так як і у позивачки, є постійне місце проживання з місцем для проведення дозвілля, навчання та сну для дітей. На даний час він постійно проживає на території України та займається облаштуванням житла для дітей.

Заперечив, що дітей бере силоміць, адже діти залюбки проводять з ним час та силою він їх не утримує. Вважає, що має такі ж права щодо виховання дітей. Просив у задоволені позову відмовити.

Розгляд справи відбувався у відсутність представника Служба у справах дітей Мамаївської сільської ради, який для розгляду справи не з`явився.

Заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02 березня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04.01.2016, розірвано (а.с.14,16).

У період шлюбу та перебування у фактичних шлюбних відносинах, у сторін народилося троє дітей: 01.07.2011 ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.15,17,18).

Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, їхні малолітні діти залишилися проживати разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.54-56).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.02.2021 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2011р.н., ОСОБА_4 ,2017р.н., ОСОБА_5 , 2017р.н. в твердій грошовій сумі по 2500грн., на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 23.12.2020 і до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону (а.с.20-24, 37-43).

Як вбачається із довідки Мамаївського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №21 від 26.05.2021, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 06.09.2019 відвідують вказаний дошкільний заклад. Крім того, у довідці зазначено, що батько дітей - ОСОБА_2 не бере участь у вихованні дітей та різних заходах закладу (а.с.64).

Малолітній син сторін - ОСОБА_3 навчається у Мамаївському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступеню (а.с.65).

На даний час між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання дітей. Незважаючи на те, що малолітні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживають разом із матір`ю, однак періодично проводять час (проживають) разом і з батьком (а.с.44-53, а.с.106-111).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 є приватним підприємцем, по місцю проживання характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності не притягувалась, ознак наркологічних та психічних захворювань у неї не виявлено (а.с.68-71).

Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей Мамаївської сільської ради, за місцем проживання позивачки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) проведено обстеження умов проживання та встановлено, що будинок складається із двох житлових кімнат. У вказаному будинку зареєстровані та проживають п`ятеро чоловік: троє малолітніх дітей, позивачка та її матір. Для навчання та відпочинку діти мають у будинку окрему кімнату, яка облаштована меблями, дитячою шведською стінкою.

У свою чергу, відповідачем до матеріалів справи надано акт оцінки потреб сім`ї за місцем його проживання, складений та затверджений Чернівецьким міським центром соціальних служб, з якого вбачається, що за місцем проживання відповідача по АДРЕСА_4 , для проживання дитини створено належні умови: є окрема кімната, ліжко, комп`ютер, наявне місце для відпочинку та навчання. Приміщення відповідає санітарним нормам. Дитина (син) виявляє бажання проживати разом з батьком (а.с.107-110).

Згідно висновку за результатами психологічної роботи з ОСОБА_4 (доньки сторін), психологом ІІ категорії ЧМЦСС виявлено прихильне ставлення дитини до обох батьків.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Разом з тим, позивачкою не надано суду висновку органу опіки та піклування щодо доцільності проживання дітей разом із нею.

При цьому із листів служби у справах дітей Мамаївської сільської ради вбачається, що працівники Служби не мають змоги обстежити умови проживання відповідача ОСОБА_2 , провести з ним бесіду, у зв`язку із його відсутністю за місцем проживання, а тому, орган опіки та піклування Мамаївської сільської ради на даний час не може вирішити питання про надання висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.94,101).

Як було встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 дійсно деякий час перебував за кордоном, однак у кінці 2021 року повернувся на територію України до місця свого постійного проживання, де і перебуває на даний час.

У зв`язку із цим, суд вважає, що у позивачки ОСОБА_1 було достатньо часу для повторного звернення до уповноваженого органу щодо обстеження умов проживання відповідача та надання висновку про доцільність проживання дітей разом із нею, однак своїм правом вона не скористалася.

Крім того, про обов`язковість висновку органу опіки та піклування під час вирішення судом справ вказаної категорії вказував і Верховний суд у своїй постанові від 23 грудня 2020 року (справа № 712/11527/17).

Більше того, як пояснив відповідач ОСОБА_2 , що не заперечувала і позивачка, малолітній син сторін - ОСОБА_3 бажає проживати разом із батьком.

Таким чином, наведені вище письмові докази, а також пояснення сторін свідчать про прихильне ставлення дітей до обох батьків, у зв`язку із чим, без висновку органу опіки та піклування суд не може у повній мірі врахувати найкращі інтереси дітей сторін, у зв`язку із чим приходить до висновку, що вказаний позов ОСОБА_1 є передчасним та задоволенню не підлягає.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, відсутні й підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених судових витрат.

Керуючись Конвенцією про права дитини,ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст.19, 141, 160, 161 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 77, 89, 133, 137, 141,197, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О.В. Вольська-Тонієвич