Справа № 496/3364/19
Провадження № 2/496/1075/22
21 лютого 2022 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Галич О.П.,
секретаря Ткаченко В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , до
відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ,
вимоги позивача: про визнання майна спільним майном подружжя,
позивач повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності,
відповідач повідомлена належним чином про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила,
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1. Представник позивача - Підопригора Євген Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання майна спільним майном подружжя.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем в період шлюбу набули житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, вказаний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Позивачу належить 1/2 частина спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.
3. Відповідач відзив на позов не надала.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. Позивач у судове засідання не з`явився, але від позивача та представника позивача надійшли до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 75, 97)
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 вересня 2019 року, цивільну справу № 496/3364/19, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.
6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 11 вересня 2019 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання.
7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 02 червня 2020 року позовну заяву було залишено без розгляду.
8. Ухвалою судді Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року задоволено апеляційну скаргу адвоката Підопригора Євгена Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 02 червня 2020, цивільну справу направлено до Біляївського районного суду Одеської області для продовження розгляду.
9. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2021 року, цивільну справу № 496/3364/19, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.
10. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 12 листопада 2021 року було закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи по суті на 21 лютого 2022 року на 12-00 годин.
11. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подала до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
12. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відповідно до ч. 3 ст. 128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки, в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а позивач та представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.10. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
13. Судом встановлено, що шлюб, укладений 14 травня 1982 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 липня 2002 року, що підтверджується випискою з рішення № 2-844 від 16 серпня 2019 року. (а.с. 8)
14. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 . (а.с. 9)
15. Згідно листа Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 02-15-746 від 17 травня 2021 року, згідно запису в погосподарській книзі № 3 с. Нерубайське за 1986-1990 років, особовий рахунок № НОМЕР_1 , стор. 176, ОСОБА_2 належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в погосподарській книзі 20 липня 1987 року. (а.с. 79)
16. Згідно запису в погосподарській книзі № 3 Нерубайської сільської ради народних депутатів за 1986-1990 років, особовий рахунок № НОМЕР_1 , стор. 176, ОСОБА_2 належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входять зокрема чоловік - ОСОБА_1 . (а.с. 81-82)
V. Оцінка Суду.
17. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
18. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
19. Відповідно до власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
20. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
21. Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
22. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
23. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
24. Придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.
25. Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.
26. Таким чином, придбане під час перебування сторін у шлюбі нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін і будь-яких доказів щодо належності цього майна лише відповідачу, на яку воно зареєстроване, суду не надано.
27. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
28. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
29. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
30. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
31. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
32. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).
33. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
34. Відповідно до п.30 цієї Постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
35. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
36. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
37. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» №16 від 12 червня 1998 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
38. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
39. Судом встановлено, що сторони з 14 травня 1982 року по 26 липня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі та в період шлюбу придбали нерухоме майно, а саме житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
40. Житловий будинок, відповідно до ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільний житловий будинок на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 . Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
42. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
43. За таких обставин, задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому вимога про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованою і підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 13, 76-81, 89, 95, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 69-71 СК України, суд
1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя задовольнити.
2. Визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.
3. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності за кожним на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
4. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.
7. Повний текст рішення складено 21 лютого 2022 року.
Суддя О.П. Галич