Справа № 202/3168/20
Провадження № 2/202/68/2022
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 лютого 2022 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді - Бєсєди Г.В.

за участю секретаря - Голобородько О.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 зазначає, що у 2006 році він почав проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_5 . З початку відносин вони проживали у орендованому житловому приміщенні у м. Дніпродзержинську, в подальшому переїхали до м. Дніпропетровська, де орендували квартиру по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач народила дитину - ОСОБА_6 . 05 липня 2007 року вони купили земельну ділянку площею 493,00 кв.м. та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Вказане нерухоме майно було придбано на ім`я відповідача ОСОБА_4 , однак капітальний ремонт домоволодіння та внутрішні ремонті роботи були виконанні за їх спільні кошти. У грудні 2007 року вони переїхали жити до будинку, де він проживав до грудня 2010 року, після чого між ним та відповідачем було припинено сімейні відносини. ОСОБА_4 у позовній заяві про стягнення аліментів та додаткових витрат, який нею подано до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська визнано обставини проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ним та ведення спільного господарства з 2006 по 2010 рік. У травні 2016 року відповідач ОСОБА_4 повідомила йому, що її та малолітню дитину ОСОБА_6 висиляють з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона має невиконані кредитні зобов`язання. ОСОБА_4 використала домоволодіння та земельну ділянку, придбану під час спільного проживання з ним однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на свій розсуд проти волі ОСОБА_3 , не в інтересах сім`ї та не на її потреби, чим порушила права та інтереси останнього. ОСОБА_3 просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу його та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2006 по 2010 рік та визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя домоволодіння, загальною площею 243,0 кв.м, житловою площею 93,6 кв.м та земельну ділянку, загальною площею 493 кв.м, кадастровий номер: :04:145:0017, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та стягнути з ОСОБА_4 925 840 грн. в рахунок грошової компенсації загальної заставної вартості нерухомого майна: домоволодіння, загальною площею 243,0 кв.м, житловою площею 93,6 кв.м. та земельної ділянки, загальною площею 493 кв.м., кадастровий номер: :04:145:0017, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник ОСОБА_4 надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не перебували у сімейних відносинах, не вели спільного побуту, не мали взаємних прав та обов`язків щодо ведення спільного домашнього господарства, не мали спільного бюджету, тобто вони не мали усталених відносин, що притаманні подружжю. Наголошував, що посилання позивача на постанову Дніпровського апеляційного суду від 21.03.2019 року у справі № 208/1392/18, в описовій частині якої зазначено про те, що вона з відповідачем з 2006 року по 2010 рік проживали разом, будували сімейні відносини, вели спільне господарство є недоцільним, оскільки в описовій частині рішення не встановлюються фактичні обставини справи. Звертає увагу суду, що ОСОБА_4 придбавала 05.07.2007 року будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку у приватну власність за особисті кошти. Домоволодіння АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 493 кв. м не є об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , так як останні не мали усталених шлюбних відносин, вказана нерухомість була придбана за особисті кошти ОСОБА_4 без будь-якої спільної праці позивача та відповідача та без мети спільного проживання у домоволодінні, ведення господарства, побуту. Позивач вважає, що вказані об`єкти нерухомості є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак жодних належних, допустимих, достовірних доказів цього не надає. Позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки є незаконними та необґрунтованими.

ОСОБА_3 надав відповідь на відзив в якій зазначив, що посилання відповідача стосовно придбання спірного нерухомого майна за власні кошти не відповідають дійсності, оскільки вони проживали однією сім`єю, та все майно набуте в цій період є спільною сумісною власністю.

Представник ОСОБА_4 надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Звертав увагу суду, що в червні 2016 року ОСОБА_3 було відомо, що ОСОБА_4 уклала договір іпотеки від 12.12.2011 року, за яким предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. ОСОБА_3 зазначав, що з 2006 року до грудня 2010 року він проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 , а домоволодіння та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , були придбані ними 05.07.2007 року за спільні кошти.

Представник ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення позовних вимог та зазначав, що нерухомість була придбана за особисті кошти ОСОБА_4 , а між сторонами були відсутні усталені сімейні відносини.

В судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_7 , який був сусідом та повідомив суду, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з 2006 року по 2008 рік проживали разом однією сім`єю в сусідній квартирі у м. Дніпроджержинську, що розташована поруч з його. Про зазначене може стверджувати оскільки бачив часто ОСОБА_3 , який заходив та виходив з вказаної квартири.

Свідок ОСОБА_9 працював водієм у відповідача. Повідомив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які мають спільну дитину, проживали разом з 2006 року по 2010 рік. Однак переважно ОСОБА_4 надавала грошові кошти на продукти харчування та інші потреби сім`ї.

Свідок ОСОБА_10 повідомив суду також, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом з 2006 року по 2010 рік.

Свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що 5 років тому він приїздив до будинку за адресою: АДРЕСА_2 для налагодження телекомунікації. Розрахунок за обладнання та послуги проводив ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_4 повідомив, що позивач ніколи не проживав з його матір`ю. ОСОБА_3 інколи приходив до її матері, приблизно два рази на тиждень. Позивач участі в оплаті комунальних послуг не приймав, усі витрати сплачувала його мати. Будинок придбала його мати за власні кошти. Участі у ремонті будинку за адресою: АДРЕСА_2 позивач не приймав, грошові кошти на ремонт не надавав.

Свідок ОСОБА_12 повідомила суду, що знайома з сторонами з 2007 року працює нянею та доглядає дітей ОСОБА_4 . Позивача ОСОБА_3 бачила приблизно два рази на тиждень, він приходив на ніч до ОСОБА_4 . Речі та продукти харчування купувала ОСОБА_4 . Також повідомляла суду, що ОСОБА_4 за особисті кошти придбала будинок за адресою: АДРЕСА_2 для свого сина - ОСОБА_6 , за власні кошти які були у неї після продажу квартири.

Свідок ОСОБА_13 , яка працювала у ОСОБА_4 , знає позивача та відповідача, та їй відомо, що у них є спільний син - ОСОБА_6 . Однак, повідомляла, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали постійно разом, а інколи бачилися. Позивач приходив до ОСОБА_4 декілька разів на тиждень. Всі розрахунку за комунальні послуги, харчування та ремонт будинку за адресою: АДРЕСА_2 здійснювала тільки ОСОБА_4 .

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 12.06.2007 року Заводським відділом реєстрації атів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

05 липня 2007 року ОСОБА_4 купила земельну ділянку площею 493,00 кв.м. та домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченими приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. за реєстровими № 2470, 2473.

12 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лозенко В.В., реєстровий № 5409.

Згідно з п. 2.2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: домоволодіння загальною площею 241,6 кв. м., розташоване на земельній ділянці площею 493 кв. метри у АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки № 43 від 07.03.2018 року, яка видана головою квартального комітету № 2, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . З 2007 року без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 проживає син ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорту.

Відомостей, що позивач ОСОБА_3 фактично мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з положеннями частини шостої статті 294, пункту 5 частини першої, частини другої статті 315 ЦПК України суд може розглядати у позовному провадженні справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичних осіб щодо майна, набутого під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За містом статі 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. До таких доказів належать, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий висновок стосовно доказів, які є належним підтвердженням спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 17 жовтня 2019 року у справі №523/18440/13, від 15 січня 2020 року у справі №504/2945/16, від 09 жовтня 2019 року у справі №509/5351/15.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно з частиною другою статті 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу .

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 , 69 СК України , частина третя статті 368 ЦК України ), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України . Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Заявляючи позов, ОСОБА_3 просив встановити факт його проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою вирішення майнового спору щодо земельної ділянки кадастровий номер: :04:145:0017 та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 не довів наявність між ним та ОСОБА_4 відносин, притаманних подружжю, у період з 2006 року по 2010 рік та не надав належних та допустимих доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків та відповідно не надано доказів придбання спірного майна: земельної ділянки кадастровий номер :04:145:0017 та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 за спільні кошти внаслідок спільної праці.

Покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не можуть беззаперечно свідчити про факт сумісного проживання без реєстрації шлюбу, оскільки інших доказів не було надано. При цьому, інші допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 зазначали протилежні обставини, а наявність спільної дитини у ОСОБА_3 до ОСОБА_4 не свідчить про, що вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, у них були відносини притаманні подружжю, вони мали спільний бюджет в період придбання спірного майна.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 229, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності та його поділ - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Г.В. Бєсєда