Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7502/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

09 лютого 2022 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2020р., який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. Крім того, вказує, що право власності на квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №218573816 від 31.07.2020р.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що з моменту укладення вищезгаданого договору купівлі-продажу квартири та здійснення повного розрахунку з відповідачем (продавцем), остання втратила право власності на це майно, згідно з п.7 договору, а після здійснення державної реєстрації, відбувся перехід права власності на його користь, а тому відповідач остаточно втратила статус власника цієї квартири і відповідні правові можливості, а саме, право володіння, користування, розпорядження.

Звертає увагу суду, що зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає її фактичному місцю проживання та порушує його права, оскільки факт її реєстрації у належній йому квартирі змушує його щомісяця сплачувати комунальні платежі за зареєстрованого відповідача, що також створює йому, як власнику квартири, перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, так як позбавляє його права отримувати відповідно до чинного законодавства, пільги та субсидію на житлово-комунальні послуги.

Крім того, інформує, що згідно листа Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 21.10.2021р. №23814-01-10, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 21.10.2021р. зареєстрована одна особа (відповідач). Малолітніх та неповнолітніх дітей немає.

В продовження своїх доводів, позивач зауважує, що у відповідача, як колишнього власника квартири, припинено право користування нею, так як право користування може виникати та існувати лише за умови, якщо особа сама володіє правом власності на житло чи є членом родини власника або наймача. Тож, вказує, що відповідач не є членом його сім`ї, разом з ним не проживає, не з`являється за місцем своєї реєстрації понад один рік, особистих її речей у квартирі немає.

Між тим, додає, що з метою досудового врегулювання спору, ним неодноразово були здійснені телефонні дзвінки до відповідача з приводу питання зняття з реєстрації у квартирі, про яку йдеться, але дзвінки були безрезультатними, що й спонукало його звернутися до суду за захистом своїх прав.

Зважаючи на викладене вище, позивач просить суд, - усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні власністю, а саме: квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Крім того, просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року прийнято, відкрито провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти цього учасники справи не заперечували. Відзив на позов не подано.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги в судовому засіданні підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Суду пояснив, що із серпня 2020р. квартира АДРЕСА_1 , належить йому згідно договору купівлі-продажу квартири, яку він придбав у ОСОБА_2 (відповідача). Відповідач, до купівлі ним квартири, була зареєстрована у ній, обіцяла знятися з реєстрації за вказаною адресою, проте десь зникла. Разом з тим, зазначив, що він спочатку проживав у квартирі, про яку йдеться, але в даний час мешкає за іншою адресою, так як не може продати квартиру, оскільки там зареєстрованою є ОСОБА_2 , а тому, вважає, що мають місце перешкоди у користуванні ним власністю.

Окрім того, додав, що зі слів чоловіка відповідача ОСОБА_2 , вона виїхала за межі України. На даний час відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , її особисті речі відсутні у вказаному помешканні, а також вона не є членом його сім`ї. Додав, що судові витрати залишає за собою.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином неодноразово повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву подано не було.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що позивач є його товаришем. Вказав, що в період з січня 2021р. по грудень 2021р. включно він мешкав у належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 . Ніякої ОСОБА_2 він не знає, і в період, коли він там мешкав, вона у квартирі не проживала. Зауважив, що йому не відомо, чи приходила на її ім`я поштова кореспонденція, оскільки не дивився до поштової скриньки взагалі.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини:

встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 31.07.2020р., посвідченого приватним нотаріусом Алексєєвим М.Ю., р.№1266, позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 (відповідача) квартиру АДРЕСА_1 . Є одноосібним власником вказаного житлового приміщення, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №218573816 від 31.07.2020р.

Відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 з 13.12.1996р., що підтверджується даними її паспорта серії НОМЕР_1 , виданого у лютому 2015 року Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області. Вказана інформація також підтверджується повідомленням Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 21.10.2021р. №23814-01-10.

Судом також перевірено вказану інформацію та встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 13.12.1996р., що підтверджується відомостями відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 23.11.2021р., отриманих судом 07.12.2021р.

В ході розгляду справи, судом встановлено також, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2020 року по даний час. Вона не з`являється до квартири, її особистих речей у квартирі немає. Зазначена інформація підтверджується також показами свідка ОСОБА_3 , наданими ним у судовому засіданні.

Таким чином, встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2020 року, її особистих речей в квартирі немає, добровільно з реєстрації за вказаною адресою вона не знялася. Суд вважає, що відповідач повністю втратила зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснює, не займається утриманням житла. Судом також не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні житлом, вона не є членом сім`ї позивача. Крім того, відсутні об`єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в помешканні з поважних причин.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13ЦК).

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021р. який набрав чинності з 01.12.2021р.), зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності (п.2 ч.1 ст.18 ЗУ №1871-IX від 05.11.2021р.).

Орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.6 ч.1 ст.24 Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05.11.2021р. який набрав чинності з 01.12.2021р.).

Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останньою створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем.

Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Під час розгляду справи встановлено, що позивач є одноосібним власником нерухомого майна, про яке йдеться, відповідач не проживає у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин, її особисті речі в квартирі відсутні, сторони не є членами сім`ї, комунальні послуги відповідач не сплачує, не бере участі в утриманні житла. Договір найму житла між власником квартири та відповідачем, відсутній.

Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач, як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачу користуватися жилим приміщенням. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме, слід усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 нерухомим майном, а саме, - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування даною квартирою.

Судові витрати слід залишити за позивачем, враховуючи його заяву, висловлену безпосередньо в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 141, 12, 13, 76-81, 259, 268, 280, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 нерухомим майном, а саме, - квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код дані відсутні, зареєстрована: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування даною квартирою.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 11 лютого 2022 року.

Головуючий: С. М. Позарецька