П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 359/1538/21

Провадження № 22-ц/824/1971/2022

Резолютивна частина постанови оголошена 16 лютого 2022 року

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Журавльова Д.Д.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Шереметою Тетяною Віталіївною, на ухвалу Бориспілського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить до винесення судом рішення у справі визначити час спілкування і виховання сина ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 наступним чином: протягом всього тижня, починаючи з 21 години неділі до 21 год. наступної неділі, почергово з батьком (тиждень син живе в мами, тиждень в батька), зобов`язати батька ОСОБА_2 передавати дитину ОСОБА_4 матері ОСОБА_1 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

Заяву обґрунтовує тим, що відповідач позбавив її можливості бачити дитину, а маленький син за вказівкою ОСОБА_2 припинив відповідати на телефонні дзвінки, розмови зрідка могли тривати декілька секунд. Вказує, що вся невербальна поведінка дитини, свідчить про те, що дитина залякана.

Також зазначає, що, оскільки ОСОБА_2 не дозволяв спілкуватися з сином, 19 липня 2021 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради Київської області було прийнято рішення №547 «Про участь громадянки ОСОБА_1 у вихованні її малолітнього сина». Стверджує, що дитині небезпечно залишатися з батьком, який притягався систематично до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та щодо якого відкрита кримінальна справа за ст. 126-1 КК України № 000666, який перебуває на профілактичному обліку в Національній поліції України за категорією «кривдник», отримав судовий обмежувальний припис строком на 6 місяців за акти вчинення домашнього насильства над дружиною.

Зазначає, що відповідач повністю перервав контакт малолітнього сина з матір`ю та її родичами, і вона повністю позбавлена можливості бачити і виховувати власного сина.

Вказує, що працює дитячим лікарем-стоматологом в престижній приватній дитячій клініці міста Києва та має високі професійні здібності встановлювати і підтримувати психоемоційний зв`язок з дітьми. У зв`язку з чим вважає, що всі рішення винесенні виконавчим комітетом Бориспільської міськради і комітетом з прав захисту дитини були заздалегідь упередженими, ухваленими під впливом бувшого секретаря Бориспільської міськради Годунка Я.М., товариша відповідача ОСОБА_2 .

Зазначає, що виконавчим комітетом було винесено рішення не в інтересах дитини і було визначено тільки наступні години спілкування матері з сином: перший, третій тиждень місяця з п`ятниці (час узгоджується між батьками, враховуючи графік занять дитини) до неділі 21.00 години на території матері або нейтральній території, або в інші дні за домовленістю сторін. Проте вказане рішення батьком не виконується і ігнорується. Батько постійно посилається на нібито не бажання заляканої ним дитини спілкуватися з матір`ю.

Вважає, що такі дії батька свідчать про свідоме позбавлення ним материнської опіки для сина з метою створення у дитини хибної думки, що мати його покинула, що призвело до погіршення психоемоційного зв`язку дитини з мамою та може призвести до суттєвих складнощів при виконанні судового рішення у даній справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Зобов`язано ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування (побачення та спільного проведення часу) з малолітнім сином ОСОБА_4 , приводити у погоджене сторонами, або визначене органом опіки та піклування, нейтральне місце, яке не має бути місцем проживання жодної зі сторін (заклад освіти, інший заклад або громадське місце тощо), кожної п`ятниці з 9-00 год. до 11.00 год. або з 15.00 год. до 17 год. (в залежності від графіку навчання у школі, чи в інші години за погодженням сторін) та кожної суботи або (в залежності від наявності додаткових гуртків та курсів, чи за погодженням сторін) кожної неділі місяця з 10:00 год. до 13:00 год. (чи в інші години за погодженням сторін) - у присутності батька, або працівника органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу суду про забезпечення позову в частині графіку побачень сина з матір`ю, та ухвалити нове судове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову наступним чином: до винесення судом рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав

Визначити час спілкування сина ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 без присутності батька та представників органу опіки та піклування Бориспільської міської ради наступним чином: протягом всього тижня, починаючи з 21 години неділі до 21 години наступної неділі, почергово з батьком (тиждень син живе в мами, тиждень в батька);

зобов`язати батька ОСОБА_2 передавати дитину ОСОБА_4 матері ОСОБА_1 за місцем її проживання згідно визначеного судом часу спілкування.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про те, що при винесенні ухвали судом не враховано, вимоги закону щодо права позивача, як матері дитини на особисте спілкування і виховання малолітньої дитини, ставлення матері до виконання своїх обов`язків, здатність матері виконувати обов`язки по вихованню сина, створення належних умов для виховання та проживання, відсутність будь-яких випадків коли законом обмежено право позивача на спілкування з дитиною, з огляду на те, що спілкування з диною необхідне для нормального виховання малолітньої дитини.

Судом не враховано, що син на даний час проживає з батьком тільки з тих підстав, що Відповідач шляхом застосування фізичної сили (а саме викинув всі речі) вигнав матір з кімнати в гуртожитку, в якій проживала сім`я і перервав контакт матері з дитиною, відчужуючи малолітнього сина від матері.

Обґрунтування відповідача, на які посилається суд, відносно протиправної поведінки матері, яка нібито викрала дитину з 23 березня 2021 по 17 квітня 2021 року не заслуговують на увагу. Оскільки мати жодним чином, не чинила протиправних дій, після того як ОСОБА_2 вигнав її з кімнати в гуртожитку, ОСОБА_1 з метою уникнення конфлікту разом з сином поїхала до квартири своєї матері, для того, щоб побути з сином. При цьому Відповідач надіслав на електронну пошту сину лист з чіткою інструкцією як влаштувати скандал, а батько приїде з поліцією з «рятувальною місією». ( Скрін -шоти листування були долучені Заявником до позову).

Спільне проведення часу матері та дитини не порушуватиме прав Відповідача та не призведе до негативних наслідків для останнього.

Під час спільного проживання ОСОБА_4 з сторонами, дитина була в тісному емоційному зв`язку з обома батьками, та за час, який син залишився проживати з батьком, він змінив своє ставлення до матері, відбувається ефект «відчуження» малолітнього сина від матері.

Вважає, що зустрічі, які визначив суд є формальними та не достатніми дія забезпечення повноцінного виховання дитини матір`ю. Присутність під час зустрічей батька не сприятиме створенню атмосфери теплоти для дитини, оскільки батько завжди принижував матір в присутності сина, погрожував, застосовував фізичну силу. Дані обставини можуть свідчити, що дитина батька боїться та повністю знаходиться під його впливом. Хлопчик, якому виповнилось 10 років запитує в батька чи може він взяти в мами гостинець (улюблену страву). В разі категоричної відповіді батька, син говорить: що йому нічого не потрібно».

Суд звертає увагу на те, що між сторонами конфлікт, однак при цьому вважає за доцільне проводити зустрічі матері з дитиною в присутності батька.

Враховуючи складні стосунки між батьками, ту обставину, що батько повністю усунув матір з життя дитини, задля уникнення конфліктних ситуацій між батьками, стресових напружених ситуацій для дитини, негативних розмов, дотримуючись принципу рівності батьків у спілкуванні і вихованні дитини вважає, що мати має право повноцінно виховувати рідну дитину та спілкуватись з ним самостійно.

Присутність при зустрічах з дитиною працівника органу опіки та піклування призведе до офіційності, дитина не зможе проявити свої емоції при незнайомій людині.

Судом не враховано обставину, що Відповідач ухиляється від виконання рішення виконкому, яке прийнято відносно участі матері у вихованні сина.

Найкращим інтересам малолітньої дитини - сина з огляду на його вік, потребує в материнській турботі та догляді, повноцінному вихованні та розвитку, та з метою не допустити втрату емоційного зв`язку між позивачем і дитиною, буде відповідати саме заявлений графік побачень.

Крім того, відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

Відповідачем ОСОБА_2 ухвала суду в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування (побачення та спільного проведення часу) з малолітнім сином ОСОБА_4 , приводити у погоджене сторонами, або визначене органом опіки та піклування, нейтральне місце, яке не має бути місцем проживання жодної зі сторін (заклад освіти, інший заклад або громадське місце тощо), кожної п`ятниці з 9-00год. до 11.00 год. або з 15.00 год. до 17.00 год. (в залежності від графіку навчання у школі, чи в інші години за погодженням сторін) та кожної суботи або (в залежності від наявності додаткових гуртків та курсів, чи за погодженням сторін) кожної неділі місяця з 10:00 год. до 13:00 год. (чи в інші години за погодженням сторін) - у присутності батька, або працівника органу опіки та піклування Бориспільської міської ради Київської області, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на тривалий конфлікт між сторонами та взаємні звинувачення у протиправній поведінці та вчиненні домашнього насильства, зокрема, і по відношенню до дитини, ту обставину, що малолітній син сторін тривалий час проживає з батьком, знаходячись під його безпосереднім особистим впливом, позбавлений спілкування з матір`ю, що визнається обома сторонами, таке спілкування має відбуватися на нейтральній для сторін території в присутності батька, відповідача у справі, або за його відсутності та в присутності працівника органу опіки та піклування для здійснення супроводу та запобігання розвитку конфлікту та зловживанням обох сторін.

Таке спільне проведення часу матері та дитини на нейтральній території в присутності батька або представника органу опіки та піклування є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останнього, з огляду на наявність спору про відібрання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі вправі вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В частині 2 статті 152 ЦПК України зазначено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову, ніж перелічені в частині першій цієї статті.

В п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч.І ст.152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, зазначених у ч.4 зазначеної статті.

Встановлено, що в провадженні Бориспільського міеькрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

У заяві про забезпечення цього позову ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач позбавив її можливості бачити дитину, а маленький син за вказівкою ОСОБА_2 припинив відповідати на телефонні дзвінки, розмови зрідка могли тривати декілька секунд. Вказує, що вся невербальна поведінка дитини, свідчить про те, що дитина залякана. Відповідач повністю перервав контакт малолітнього сина з матір`ю та її родичами, і вона повністю позбавлена можливості бачити і виховувати власного сина. Зазначає, що виконавчим комітетом було винесено рішення не в інтересах дитини і було визначено тільки наступні години спілкування матері з сином: перший, третій тиждень місяця з п`ятниці (час узгоджується між батьками, враховуючи графік занять дитини) до неділі 21.00 години на території матері або нейтральній території, або в інші дні за домовленістю сторін. Проте вказане рішення батьком не виконується і ігнорується. Батько постійно посилається на нібито не бажання заляканої ним дитини спілкуватися з матір`ю. Вважає, що такі дії батька свідчать про свідоме позбавлення ним материнської опіки для сина з метою створення у дитини хибної думки, що мати його покинула, що призвело до погіршення психоемоційного зв`язку дитини з мамою та може призвести до суттєвих складнощів при виконанні судового рішення у даній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для частково задоволення заяви, оскільки зустрічі матері з дитиною в кабінеті та в присутності кваліфікованого професійного психолога безперечно будуть сприяти відновленню та налагодженню їх емоційних стосунків. Ця обставина відповідатиме законним інтересам як матері так і дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про відібрання дитини.

При вирішенні клопотання ОСОБА_1 судом першої інстанції враховано вимоги пунктів 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року про те, що всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Із змісту Конвенції слідує, що держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці повинні докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

З аналізу зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини випливає, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.

Зобов`язання відповідача забезпечити можливість безперешкодного спілкування (побачення та спільного проведення часу) з малолітнім сином ОСОБА_4 в присутності працівника органу опіки та піклування та в присутності батька не буде вважатися втручанням в приватне і сімейне життя відповідача.

Зустріч матері з дитиною в присутності працівника органу опіки та піклування та в присутності батька є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме права сторін і не призведе до будь-яких незворотних негативних наслідків для них.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шереметою Тетяною Віталіївною - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна