Справа № 541/3128/21
Номер провадження 2/541/238/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 березня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря Ніколаєнко М.В.,

представника позивача, адвоката Пугач С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

26.11.2021 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійним договору дарування № 755 від 27.05.2021 будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та договору дарування № 756 від 27.05.2021 земельної ділянки, що розташована за цією ж адресою, кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га, укладеного між відповідачами.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_3 , мати позивача, 27.05.2021 подарувала його брату, ОСОБА_1 , будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що цей договір порушує його права та інтереси, тому він як заінтересована особа в порядку ч.3 ст. 215 ЦК України має право на звернення до суду із цим позовом. Зазначив, що з 02.08.2006 він та його донька ОСОБА_4 зареєстровані в цьому будинку, як член сім`ї власника. Власниками на той час були його батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Після смерті батька, мати стала власницею будинковолодіння та земельної ділянки і 13.11.2016 подарувала своїм синам, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 будинковолодіння та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0806 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач за період з 2017 по 2019 за власні кошти зробив ремонт у будинку в середині та зовні, замінив паркан, ворота та інше. На ці покращення він витратив особисті кошти в розмірі 270 000 грн, що є еквівалентом 10 000 доларів США. Іншого житла він не має, тому вкладав кошти в цей будинок, як у свою власність.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2020 року, визнано недійсним договір дарування серія НВІ № 47 від 13 листопада 2016 року будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 та договір дарування серія НВІ № 51 від 13 листопада 2016 року земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0806 га, кадастровий номер :50:050:0087, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Верховний Суд своєю постановою від 18.12.2020 залишив в силі рішення апеляційного суду.

Відповідач ОСОБА_1 , після того як став власником будинку звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом про виселення ОСОБА_2 та його дочки. Так, в провадженні суду перебуває цивільна справа №541/2571/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловими приміщеннями та зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вселення в житловий будинок.

Вважає, що ОСОБА_3 при укладенні договорів дарування від 27.05.2021 знову помилилася, оскільки встановлені обставини судом апеляційної інстанції, які були підставою для визнання недійсними договорів дарування від 13.11.2016 мали місце і при укладенні договорів дарування від 27.05.2021, а саме: похилий вік ОСОБА_3 , те що вона має статус «Дитина війни», за станом здоров`я у зв`язку із віковими захворюваннями потребує стороннього догляду та піклування, має чисельні хвороби, іншого житла не має, постійно проживає та зареєстрована в подарованому нею будинку, фактичної передачі спірного майна між відповідачами не відбулося. Позивач вважає, що під час укладення договорів від 27.05.2021 волевиявлення ОСОБА_3 не відповідало її внутрішній волі та не було спрямована на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування.

Ухвалою суду від 19.01.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування будинку та земельної ділянки. Постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.57).

31.01.2022 підготовче провадження закінчено та призначено розгляд справи до судового розгляду (а.с. 83).

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Пугач С.В. підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 . Просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позов, який направлений відповідачами 16.12.2021 (а.с.67-68). У відзиві відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, за безпідставністю. Оскільки, позивачем не надано належних доказів на підтвердження тих обставин на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що 13 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та її синами ОСОБА_2 , ОСОБА_6 укладено договір дарування, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Також, 13 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 укладено договір дарування, предметом якого є земельна ділянка, площею 0,0806 га з кадастровим номером :50:050:0087, яка розташована у АДРЕСА_1 . Дарувальник подарувала, а обдаровані прийняли у дар в рівних частках (по 1/2 частці кожний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 0,0806 га з кадастровим номером :50:050:0087. Також, дарувальник подарувала, а обдаровувані прийняли у дар в рівних частках (по 1/2 частці кожний) земельну ділянку, площею 0,0806 га з кадастровим номером :50:050:0087, яка розташована в АДРЕСА_1 . Вказані договори посвідчено приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Ряжко О.В. та зареєстровані в реєстрі за №811 та 812 відповідно.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року по справі № 541/2898/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування від 13.11.2016 будинку та земельної ділянки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2020 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 жовтня 2019 року скасовано. Ухвалено по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування будинку та земельної ділянки задоволено, визнано недійсним договір дарування серія НВІ № 47 від 13 листопада 2016 року будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , визнано недійсним договір дарування серія НВІ № 51 від 13 листопада 2016 року земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0806 га, кадастровий номер :560:050:0087, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.25). Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року виправлено у вступній та резолютивній частині постанови Полтавського апеляційного суду від 20 липня 2020 року допущену описку, правильно зазначено кадастровий номер земельної ділянки «:50:050:0087» замість помилкового «:560:050:0087» (а.с.124, том.2, справа 541/2898/18). Верховний Суд своєю постановою від 18.12.2020 залишив в силі рішення апеляційного суду від 20 липня 2020 року (а.с.172-177, том.2, справа 541/2898/18).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в частині припинення права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на будинковолодіння, земельну ділянку кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності ОСОБА_3 на зазначені об`єкти нерухомості (а.с.126, том.2, справа 541/2898/18).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 17 березня 2021 року припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано право приватної власності за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку кадастровий номер :50:050:0087 площею 0,0806 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (справа № 541/82/21, номер провадження 2/541/319/2021).

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

27.05.2021 ОСОБА_3 , скористалася своїм правом на розпорядження майном, як власник подарувала ОСОБА_1 належний їй будинок та земельну ділянку кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджується договором дарування № 755 від 27.05.2021 та договором дарування №756 від 27.05.2021.

Згідно з ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Положеннями ч.4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата формування 27.05.2021 право власності на будинок та земельну ділянку, кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 . Підстава реєстрації - договір дарування № 755 від 27.05.2021 та договір дарування №756 від 27.05.2021.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 станом на 27.05.2021 законно володіла та мала у своїй власності спірний будинок та земельну ділянку, а тому реалізувала своє право на розпорядження своїм майном та подарувала його сину ОСОБА_1 . Договір дарування вчинений у відповідності до умов діючого законодавства, засвідчений нотаріально. В свою чергу обдарований, ОСОБА_7 , прийнявши в дар нерухоме майно, вчинив дії по його держаній реєстрації, у зв`язку з чим у нього виникло право власності з дня такої реєстрації. На момент вирішення зазначеного спору відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку набув право власності на спірне нерухоме майно.

Твердження позивача, про те, що під час укладення договорів дарування від 27.05.2021, волевиявлення ОСОБА_3 не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків обумовлених договорами дарування не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Про волевиявлення ОСОБА_3 та про її внутрішню волю, як підставу визнання договорів дарування недійсними, може зазначати сама ОСОБА_3 , а не позивач. Матеріали справи не містять таких доказів, як і відсутні покази відповідачки з приводу невідповідності її внутрішньої волі, щодо укладення договорів дарування. Відтак, ці твердження позивача є необґрунтованими у відповідності до положень ст. 77-80 ЦПК України.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Окрім того, ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, самі по собі факти встановлені апеляційним судом при розгляді справи № 541/2898/18, а саме: похилий вік ОСОБА_3 , статус «Дитина війни», те що за станом здоров`я у зв`язку із віковими захворюваннями потребує стороннього догляду та піклування, має чисельні хвороби, не має іншого житла, постійно проживає та зареєстрована в подарованому нею будинку не свідчить про те, що при укладенні догорів дарування від 27.05.2021 її волевиявлення не відповідало внутрішній волі спрямованої на настання наслідків обумовлених договорами дарування спірного майна.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положення статті 203 ЦК України встановлюють загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно дост.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. ОСОБА_8 можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Стаття 719 ЦК України передбачає, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 720 ЦК України сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальна громада.

Відтак, у відповідності до положень ст.ст. 203,215 ЦК України, зміст договорів дарування від 27.05.2021 не суперечить положенням цивільного кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Договори посвідчені нотаріально та зареєстровані в реєстрі за номерами 755, 756. Волевиявлення ОСОБА_3 було вільним і відповідало її внутрішній волі, оскільки вона не заперечує цей факт, докази на спростування позивачем не надані. Обдарований ОСОБА_9 прийняв у дар подароване майно та вчинив усі необхідні дії по реєстрацій майна у відповідності до закону. Тобто настали реальні правові наслідки, що обумовлені договорами дарування. Таким чином, при укладенні договорів сторони досягли згоди зі всіх істотних умов договорів дарування та виконали його у повному обсязі.

Суд, зазначає, що при розгляді справи № 541/3128/21 не розглядаються вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та вимоги про вселення в житловий будинок і усунення перешкод у користуванні житловим будинком, ці вимоги розглядається в іншій справі 541/2571/21. Тому, твердження позивача, що договори дарування від 27.05.2021 порушують його права, оскільки він з 2006 року зареєстрований в цьому будинку і тривалий час проживав в ньому разом із членами своєї сім`ї, звернення нового власника будинку ОСОБА_1 до суду із позовом про визнання позивача та його доньки, такими що втратили право на користування житловим приміщеннямне є підставою для визнання договорів дарування від 27.05.2021 недійсними.

На підставі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог про визнання недійними договорів дарування: номер 755 від 27.05.2021 будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та номер 756 від 27.05.2021 земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га укладеного між відповідачами. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, 141, 258, 259, 265, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання недійними договорів дарування: номер 755 від 27.05.2021 будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та номер 756 від 27.05.2021 земельної ділянки, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:050:0087, площею 0,0806 га укладеного між відповідачами.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 08.04.2022 року.

Суддя О. А. Городівський