Справа № 462/8178/20 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2426/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2021 року в складі судді Колодяжного С.Ю. в справі за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

встановив:

У грудні 2020 року позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником і виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, в тому числі відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , якими вони користуються, проте належним чином не виконують своїх обов`язків щодо їх оплати, що й спричинило виникнення заборгованості за період з 01.02.2016 року по 30.06.2018 року. У зв`язку з наведеним просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 11692 грн. по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.02.2016 року по 30.06.2018.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2021 року у задоволенні позову Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» відмовлено.

Стягнуто із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_4 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду оскаржив позивач ЛМКП «Залізничнетеплоенерго», в особі адвоката Станько Ю.П.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висовнку про відмову у задоволенні позову, не врахувавши, що відповідачі встановили квартирні прилади обліку теплової енергії (лічильники) із порушенням норм діючого законодавства і у позивача відсутні підстави для врахування показників таких лічильників при нарахуванні відповідачам плати за отриману теплову енергію, а отже нарахування такої плати відповідачам повинно проводитись лише на підставі загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії, враховуючи площу квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачам.

Звертає увагу, що на виконання вимог пунктів 7, 8 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. №1198, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» не видавало технічні умови на встановлення квартирних засобів обліку теплової енергії у квартирі АДРЕСА_1 , що належить відповідачам.

Вважає, що допуск до експлуатації засобів обліку теплової енергії у споживача відбувся з порушенням вимог підпункту 7.2.31 Правил технічної експлуатації теплових установок, затверджених Наказоми Міністерства палива та енергії від 14.02.2007 р. №71, а саме без залучення представника енергопостачальної організації та представника метрологічного центру ЦОВМ.

З огляду на вищевказане, висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки розрахунок заборгованості за спожиту відповідачами теплову енергію складено позивачем вірно за показниками загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії, враховуючи площу квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачм.

Зазначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води у багатоквартирних будинках з 01.07.2014 р. є ЛКП «Залізничнетеплоенерго» як ліцензійний субєкт господарювання з постачання теплової енергії.

Оскільки обовязок споживача житлово-комунальних послуг, як власника житла, грунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмового договору не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 травня 2021 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги ЛМКП «Залізничнетеплоенерго» задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі проти доводів апеляційної скарги ЛКП «Залізничнетеплоенерго» заперечили.

Водночас зазначили, що 14 вересня 2011 року у квартирі відповідачів у відповідності до розробленого робочого проекту були встановлені квартирні прилади обліку теплової енергії (лічильники) у трьох кімнатах та кухні, сертифіковані у встановленому законом порядку, які оплачуються відповідачами згідно даних засобів обліку. Відповідно до Акту, дане обладнання було опломбовано та передано для постановки на комерційний облік в ЛКП «Левандівка». На підставі викладеного, з 14 вересня 2011 року ЛКП «Левандівка» надало дозвіл на експлуатацію приладів обліку теплової енергії. Дані факти підтверджуються підписами членів комісії у вказаних актах. За відсутності укладеного між Відповідачами та викогнавцем послуг договру про надання житлово-комунальних послуг, фактично узаконено порядок надання та отримання послуг теплопостачання та їх оплату. Дані обставини підтверджуються постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 квітня 2018 року. Вважають, що Залізничний районний суд м. Львова ухвалив законне та справедливе рішення, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає враховуючи таке.

Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із п.п. 1-5ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 (а.с. 56), зареєстровані та проживають у такій, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 7 від 15.09.2020 року (а.с.18).

З відомості про нарахування та оплату послуг слідує, що відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з центрального опалення відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 19 ).

Згідно цієї ж відомості, за центральне опалення за мешканцями квартири АДРЕСА_1 наявний борг у розмірі 11 692,32 грн., що виник за період 02.2016 по 06.2018.

08.10.2018 Залізничний районний суд м. Львова за заявою ЛКП «Залізничнетеплоенерго» видав судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 11 692 грн. 32 коп.

При цьому, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06.11.2018 судовий наказ від 08.10.2018 у справі № 462/6179/18 скасовано за заявою ОСОБА_4 (а.с. 29). Заяву була обгрунтована тим, що у квартирі АДРЕСА_1 встановлено засоби обліку теплової енергії, і послуги з центрального опалення та гарячої води оплачуються згідно даних засобів обліку.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» як підставу позову зазначаив, що підприємство є виробником і виконавцем послуг з постачання теплової енергії відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира на праві власності належить відповідачам, площа квартири включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження. За період з 01.02.2016 по 30.06.2018 відповідачам нараховано заборгованість на суму 11 692,32 грн., яка відповідачами не погашається. Факт надання теплоносія до будинку підтверджується актами, що дадані до позовної заяви.

Розглядаючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ЛКП «Залізничнетеплоенерго» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно із пунктами 1, 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості.

Індивідуальний споживач, зокрема, зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 Закону).

Схожі за змістом норми містились і у ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року з подальшими змінами), який втратив чинність 01.05.2019,на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII в редакції від 02.04.2020, який чинний на даний час.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Правовідносини у сфері надання послуг з центрального опалення врегульовано також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630.

Згідно із п. 9, 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що нарахування плати за послуги теплопостачання повинно здійснюватись у відповідності до вказаних правил, згідно з урахуванням показників квартирних засобів обліку теплової енергії.

За п. 29, 32 Правил споживач має право на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік. Виконавець зобов`язаний забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку.

Заперечення відповідачів стосовно заявлених вимог зводяться до того, що 14.09.2011 у квартирі відповідачів за участю представника ЛКП «Левандівка», представника монтажної організації ПП «Екоенерго», споживача ОСОБА_5 були встановлені чотири квартирні прилади обліку теплової енергії (лічильники) у трьох кімнатах та на кухні. Встановлені лічильники сертифіковані у встановлений законом порядок та відповідають технічній документації (а.с. 57-59, 60-82).

Відповідно до даних актів, дане обладнання було опломбоване та передане для постановки на комерційний облік в ЛКП «Левандівка». На підставі вказаного, ЛКП «Левандівка» з 14.09.2011 року надало дозвіл на експлуатацію приладів обліку теплової енергії.

Дані обставни також встановлені судом під час розгляду справи № 462/6146/16-ц.

Судом встановлено, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 17.04.2018 (справа №462/6146/16-ц), яка набрала законної сили, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19.04.2017 скасовано, ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ЛКП «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Під час розгляду даної справи апеляційний суд прийшов висновку, що здійснення нарахування позивачем та вимога в суді про стягнення з відповідачів нарахованої заборгованості за надання послуг з теплопостачання без врахування показів таких квартирних приладів обліку, що розташовані у квартирі відповідачів, слід вважати безпідставними, оскільки квартирні прилади обліку встановлені та взяті на облік у передбаченому законом порядку, протягом тривалого часу оплата за надання послуг з теплопостачання відповідачам проводилася за показами квартирних приладів обліку, при цьому позивачем не надано доказів про незаконний порядок їх використання чи некоректну їх роботу (відсутні будь-які дані відповідних спеціальних суб`єктів з цього приводу, висновків експертів, тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із змісту позоної заяви, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості в сумі 11 692, 32 грн. за період з 01.02.2016 по 30.06.2018 позивачем здійснено нарахування відповідачам за надані послуги з теплопостачання без врахування показників квартирних приладів обліку, а згідно даних споживання загальнобудинкових приладів обліку споживання теплової енергії, що стверджується розрахунком заборгованості, актами зняття показів засобів обліку теплової енергії, актами про початок опалювального сезону (а.с. 19-28). Доказів протилежного суду не надано.

В той же час, відповідачі з 2015 року неодноразово звертались до позивача із заявами з приводу здійснення їм перерахунку нарахованої заборгованості із теплопостачання з врахуванням показників наявних у них в квартирі приладів обліку теплової енергії (а.с. 83-114).

Однак, жодного доказу, який би свідчив про здійснення перерахунку заборгованості, ні позивач, ні відповідачі суду не надали.

Доводи апелянта про те, що відповідачі встановили квартирні прилади обліку теплової енергії (лічильники) із порушенням норм діючого законодавства і у позивача відсутні підстави для врахування показників таких лічильників при нарахуванні відповідачам плати за отриману теплову енергію, а отже нарахування такої плати відповідачам повинно проводитись лише на підставі загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії враховуючи площу квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачам, колегія суддів вважає безпідставними і такими, що правильності висновків суду не спротовують, оскільки, як зазначено вище, факт правомірності встановлення квартирних обліків споживання теплової енергії у квартирі відповідачів підтверджено постановою Апеляційного смуду Львівської області від 17.04.2018 року у справі №462/6146/16-ц.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Враховуючи те, що апелянт не наводить жодних мотивів в частині вирішення судом першої інстанції питання про стягнення витрат на правничу допомогу, проте колегія суддів звертає увагу суду на те, що при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції помилково стягнув з ЛМКП «Львівтеплоенерго», тоді як позивачем було ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Вказаний недолік може бути виправлений судом першої інстанції у порядку визначеному ЦПК України.

Заявою від 13 жовтня 2021 року, яка долучена до відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив про стягнення з позивача 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В підтвердження понесених витрат долучили квитанцію №92 від 12.10.2021 та Договір про надання професійної правничої допомогии №4821 від 01 квітня 2021 року, укладений між ОСОБА_6 та Адвокатським обєднанням «Юридична фірма» Марусяк і Партнери».

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням поданих доказів та відсутності заперечень позивача щодо заявленого до стягнення розміру, апеляційний суд вважає підставною та обґрунтовано доведеною стороною відповідача для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суму 5000 грн., яка підлягає стягненню із позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» залишити - без задоволення.

Рішення Залізничного районного судум. Львова від 07 травня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» на користь ОСОБА_4 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк