ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1300/22 Справа № 204/2466/21 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Максюти Ж.І.,

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в якому просив стягнути шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь моральну шкоду в розмірі 26630,40 грн.

Позов мотивований тим, що 08 грудня 2019 року відповідачем оголошено позивача в розшук на підставі вироку суду від 08 грудня 2017 року у справі №199/4010/16-к, який набрав законної сили 01 липня 2019 року у зв`язку із залишенням Дніпровським апеляційним судом вироку без змін.

11 грудня 2019 року постановою Верховного Суду скасована ухвала Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року у справі №199/4010/16-к не набрав законної сили.

13 грудня 2019 року на розміщені на офіційному веб-порталі ГУНП в Дніпропетровській області адреси електронної пошти Дніпровського відділу поліції () та ГУНП () направлені скріплені ЕЦП заяви про негайне видалення інформації про розшук позивача з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ.

03 січня 2020 року до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області подана завірена Верховним Судом копія постанови від 11 грудня 2019 року у справі №199/4010/16-к.

21 січня 2020 року інформація про розшук позивача видалена з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ.

Позивач вказав, що незаконною бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода. Жодних правових підстав, які перешкоджали відповідачу зняти позивача з розшуку з 13 грудня 2019 року, не існувало. Через бездіяльність відповідача позивач протягом 38 днів знаходився у розшуку за відсутності вироку суду, який набрав законної сили, через що порушувались конституційні права позивача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, Державна казначейська служба України звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, зокрема, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (в редакції Закону України № 770-VIII від 10 листопада 2015 року), та призначено йому покарання у виді позбавленні волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах, в тому числі органах Державної фіскальної служби України, строком на 3 (три) роки з конфіскацією всього особисто йому належного майна (а.с.39-51).

Постановою Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 2 грудня 2019 року за наявності інших підстав, передбачених ч.2 ст.6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року заведено оперативно-розшукову справу №16319026 з метою розшуку позивача та оголошено його у державний розшук (а.с.146).

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.52-56).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2020 року апеляційну скаргу захисників Трунова О.В. та Забеліна В.Г., які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково; вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 8 грудня 2017 року щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції (а.с.57-68).

13 грудня 2019 року позивачем на електронні адреси Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області та ГУНП в Дніпропетровській області були направлені скріплені ЕЦП заяви щодо зняття з розшуку, у яких він просив негайно видалити інформацію про його розшук з веб-порталу Міністерства внутрішніх справ у зв`язку з тим, що 11 грудня 2019 року постановою Верховного Суду скасована ухвала Дніпровського апеляційного суду від 1 липня 2019 року. До такої заяви позивачем, зокрема, долучено копію роздрукованої з Єдиного державного реєстру судових рішень з обмеженим доступом вступної та резолютивної частини ухвали Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (а.с.3-8).

Також, 03 січня 2020 року позивачем було подано до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області заяву щодо зняття з розшуку, до якої долучено копію належним чином посвідченої постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (а.с.10-15).

21 січня 2020 року Соборним ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття оперативно-розшукової справи №16319026 щодо розшуку позивача направлено її до архіву (а.с.147).

З відповіді Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області від 11 лютого 2020 року встановлено, що 3 січня 2020 року до Соборного відділення поліції ДВП ГУНП надійшла постанова Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, але з урахуванням рішення Дніпровського апеляційного суду від 13 січня 2020 року оперативно-розшукову справу закрито 21 січня 2020 року. Працівниками Соборного ВП ДВП ГУНП інформаційно-статистичну картку на припинення розшуку надано 21 січня 2020 року до УІАП ГУНП, відомості щодо зняття особи з розшуку в інформаційний портал внесені негайно. УКР ГУНП, проведеною перевіркою, порушення службової дисципліни поліцейськими Соборного ВП ДВП ГУНП під час здійснення розшуку та припинення розшуку не виявлені (а.с.16).

Відповідно до довідки Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Дніпропетровській області №26/2740 від 19 травня 2021 року, згідно даних інформаційної підсистеми «Розшук» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», станом на 11 травня 2021 року громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розшуку не перебуває, але з 2 грудня 2019 року по 21 січня 2020 року розшукувався Соборним ВП ДВП ГУНП, за ОРС від 2 грудня 2019 року №16319026 (а.с.36).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 6 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 532 КПК України встановлено, що вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Отже, після скасування постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року ухвали Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2019 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції вирок суду першої інстанції знову став вважатися таким, що не набрав законної сили, а тому підстави для оголошення позивача у розшук з 11 грудня 2019 року були відсутні і такий вирок суду першої інстанції діяв до його перегляду судом апеляційної інстанції.

Як встановлено з матеріалів справи, 03 січня 2021 року до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від позивача надійшла заява щодо зняття його з розшуку та копія належним чином посвідченої постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року. Проте, інформація про розшук позивача, всупереч відсутності підстав для такого розшуку, була видалена лише 21 січня 2020 року.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт заподіяння йому моральної шкоди.

Факт заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується протиправним не зняттям відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області позивача протягом 18 днів (з 3 січня 2020 року до 21 січня 2020 року) з розшуку, у зв`язку з чим позивач побоювався реального затримання співробітниками поліції, застосування до нього спецзасобів (кайданків), необхідності знаходитися у відділенні поліції до встановлення обставин скасування вироку після затримання та не міг вільно залишати своє місце проживання.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, тобто з інших підстав, ніж неправомірне перебування під судом та слідством, судам необхідно виходити із загальних положень про відшкодування шкоди, які вимагають враховувати характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі фактичні підстави позову, якими обґрунтовано як обставин спричинення, так і розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Артур Іванов проти Росії», при вирішенні питання щодо компенсації моральної шкоди за порушення права національні суди мають виходити із сум, присуджених Європейським судом з прав людини у подібних ситуаціях.

З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 5 000 гривень.

За наведених обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення розміру суми відшкодування моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко

Ж.І. Максюта