Справа № 159/2971/21 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/390/22 Категорія: 68 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до виконавчого листа № 0306/6918/12, виданого 10.12.2012 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області, було стягнуто з відповідача у справі аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 25.12.2012 року та до досягнення дітьми повноліття.

Однак, відповідач зазначені виплати здійснює нерегулярно та не в повному обсязі. Позивач вказує, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача 79259,57 грн. пені за прострочення сплати аліментів. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати з надання правової допомоги в сумі 2500,00 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2021 року позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 79259, 57 грн пені за прострочення аліментів та 2500 грн судових витрат по справі, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн .

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру пені та стягнути з нього в користь позивача 9587,84 грн пені за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 16.03.2022, тобто, дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2012 року, шлюб між сторонами, зареєстрований 16.05.2003 року Ружинською сільською радою Турійського району Волинської області, актовий запис № 3 - розірвано.

Від вказаного шлюбу сторони мають дві неповнолітні дитини - дочку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі виконавчого листа № 0306/6918/12, виданого 10.12.2012 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітній дітей: дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 , у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Турійського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), починаючи з квітня місяця 2016 року по лютий місяць 2021 року, станом на 15.03.2021 року, боржник ОСОБА_3 мав сукупний розмір заборгованість по сплаті аліментів в сумі 17902,84 грн.

Частинами 1-2 статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд першої інстанції не врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16 та безпідставно взяв за основу розрахунок заборгованості складений самим позивачем.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що обраховуючи пеню по аліментах, позивач в своїх розрахунках помилково зазначав кожного місяця суму заборгованості додаючи її до суми заборгованості за попередній місяць * 1%* кількість днів у відповідному місяці. Пеня вираховується саме від суми заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць, а не з усієї суми заборгованості, яка з кожним місяцем була більшою.

До апеляційної скарги відповідачем було приєднано копію платіжного документа від 18 березня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було сплачено 11500 грн на погашення заборгованості по аліментах.

З розрахунку заборгованості Турійського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), починаючи з квітня місяця 2016 року по січень 2022 року станом на 08 лютого 2022 року, боржник ОСОБА_3 має сукупний розмір заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 9651, 84 грн.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 9651,84 грн. пені за прострочення сплати аліментів, з врахування правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16 та ч. 1 ст. 196 СК України при тому, що відповідно до проведеного розрахунку розмір пені перевищує загальну суму заборгованості за аліментами .

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для зміни рішення суду у цій частині.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції стягнуто на користь позивача 2500 грн витрат на правничу допомогу. Стягуючи витрати на правничу допомогу суд керувався, що такі підтвердженні договором про надання правничої допомоги від 24 травня 2021 року, актом виконаних робіт (наданих послуг) від 24 травня 2021 року.

За правилами, передбаченими ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 671/1957/20 від 27 липня 2021 року, в якій досліджував питання підтвердження витрат на правничу допомогу.

Судді ВС підкреслили, що частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до п. 4 Договору про надання правової допомоги від 24 травня 2021 року вартість послуг за даною угодою обумовлюються додатковою угодою. Відповідно до додаткового договору від 24 травня 2021 року сторони за цим додатковим договором домовились, що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правової допомоги та додаткові витрати необхідні для виконання послуг становить 2500 грн. Оплата послуг адвоката здійснюється на умови 100% попередньої оплати. Однак ні позивачем, ні її представником до суду не подано саме платіжний документ, який би підтверджував сплату даної суми позивачем, як це передбачено додатковою угодою до договору. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що сторони погодили, що така оплата буде здійснена в майбутньому, тобто що витрати на правничу допомогу є фактично понесеними.

Таким чином у суду першої інстанції були відсутні підстави стягнення витрат на правничу допомогу, що в свою чергу позбавляє апеляційний суд здійснити їх розподіл відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2021 року в частині визначеного судом розміру пені за прострочення сплати аліментів та судових витрат на правничу допомогу змінити, виклавши перший та другий абзац резолютивної частини в такій редакції:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ), 9651,84 грн пені за прострочення сплати аліментів.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: