Номер провадження: 22-ц/813/2356/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Іванової Ганни Степанівни , представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2021 року, ухваленого під головування судді Домусчі Л.В., повний текст рішення складений 22 січня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Одеській міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зміну прізвища та по батькові малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Одеській міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зміну прізвища та по батькові малолітньої дитини.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що вона з ОСОБА_3 має спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 », у результаті укладення шлюбу з ОСОБА_7 .

Враховуючі проживання однією родиною з ОСОБА_7 та малолітньою спільної дитиною - ОСОБА_8 , дата народження не зазначена, всі члени родини мають прізвище « ОСОБА_2 », крім спільної з відповідачем дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивачка зазначила, що відмінність прізвищ та по - батькові спільного з відповідачем сина може викликати в нього певну психологічну дистанційність та нерозуміння складеної ситуації, та на її думку відмінність прізвищ та по - батькові спільного з відповідачем сина може викликати в нього певну психологічну дистанційність та нерозуміння складеної ситуації, через що позивачка вважає, що дитина повинна носити її прізвище « ОСОБА_2 », що відповідає інтересам дитини. Крім того, через те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сприймає вітчима як свого батька, позивачка вважає, що необхідно змінити по батькові з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 , батько дитини відмовляється надати дозвіл про зміну прізвища та по-батькові спільному сину ОСОБА_4 , позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про зміну прізвища та по батькові малолітньої дитинивідмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Іванова Г.С. , представник ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті доказів, які мають суттєве значення для справи, оскільки представник позивачки не могла повідомити суд про причини неподання доказів у встановлений законом строк, адже підстав для їх отримання ще не існувало. Проте після погіршення психоемоціонального стану дитини, адвокатом були здійснені усі дії для отримання нових доказів у справі.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Дрішлюк О.П., представник ОСОБА_3 зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі не відповідають обставинам та матеріалам справи. Суд на законних підставах відмовив у прийнятті доказів роз`яснивши право сторони звернутись з відповідним клопотанням після усунення процесуальних недоліків, проте позивач не скористався своїм правом на подання відповідного клопотання.

Учасники справи про призначене судове засідання на 30 березня 2022 року були сповіщені належним чином (а.с. 169-175).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (05 квітня 2022 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, щосторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року по 19 жовтня 2017 року.

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 2295 від 11.03.2014р.

Рішенням суду від 19.10.2017року, що набрало законної сили 31.10.2017р. шлюб між сторонами розірвано (справа № 522/6987/17).

Рішенням суду від 27.01.2020, що набрало законної сили 02.03.2020р. визначене місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю (справа № 522/7810/19).

Згідно зі Свідоцтвом про шлюб від 18 квітня 2018року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 , актовий запис № 684 від 18.04.2018р.

Сумісне проживання однією родиною позивачки - ОСОБА_2 , малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_8 , який є, згідно позову, спільною дитиною з ОСОБА_7 , без зазначення дати народження, і її чоловіка - ОСОБА_7 , не підтверджено належними та допустимими доказами.

Батько дитини, відповідач по справі заперечує проти задоволення позову.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2 про зміну прізвища та по батькові малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Судом встановлено, що у суду відсутні підстави вважати, що батько неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина, оскільки питання щодо участі батька у виховані сина врегульовано Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації від 20.02.2020 року за 01-11/138/1вих.

Також судом взято до уваги, що представник позивачки підтвердив зв`язок дитини з батьком, гарне ставлення дитини до батька, представник відповідача пояснив, що батько бачить свого сина не за графіком, що встановлений Висновком органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації, а тоді коли син приїжджає до бабусі, його матері, оскільки особисто йому дитину не дають, а до суду з відповідним позовом ще не звертався.

Питання щодо сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 між сторонами не врегульовано, матеріали справи містять квитанції про перерахування аліментів на ім`я ОСОБА_12 , ухвалу від 06.11.2020р. (справа № 522/19340/20) про відкриття провадження про стягнення аліментів.

Суд при вирішенні питання про зміну прізвища дитини виходив з віку дитини та «якнайкращих інтересів дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, у зв`язку з чим суд дійшов до вірного висновку, що зміна прізвища дитини не відповідає її інтересам, а вплив наявності відмінного прізвища від матері на психологічний та гармонійний розвиток дитини позивачкою не доведено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо зміни по - батькові з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 » малолітній дитині - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька.

Судом встановлено, що батько дитини є ОСОБА_3 , що підтверджено Свідоцтвом про народження від 11.03.2014р. виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

Підстави для зміни прізвища дитини передбачені ст. 149 СК України та с. 295 ЦК України.

Відповідно до ст. 149 СК України (в редакції Закону № 942-IX від 03.11.2020) дитина, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я, та (або) по батькові, а дитина, яка досягла чотирнадцяти років, має право змінити своє по батькові за згодою батьків.

Аналогічне право дитини закріплене ст. 295 ЦК України.

Висновки суду про те, що законом не передбачена можливість зміни по - батькові батьками малолітньої особи, яка не досягла 14 років відповідають вимогам закону.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову завідсутністю підстав для зміни прізвища та по - батькові дитини та, що така зміна буде відповідати інтересам дитини.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Також судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги Іванової Г.С. , представника ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у прийнятті доказів, які мають суттєве значення для справи, оскільки представник позивачки не могла повідомити суд про причини неподання доказів у встановлений законом строк, адже підстав для їх отримання ще не існувало. Проте після погіршення психоемоціонального стану дитини, адвокатом були здійснені усі дії для отримання нових доказів у справі, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом клопотання представника позивачки - адвоката Іванової Г.С. про приєднання письмових доказів до матеріалів справи з пропущенням строку залишене без розгляду у зв`язку з недодержанням стороною вимог ч. ч. 4, 9 ст. 83 ЦПК України, з одночасними роз`ясненням права на звернення після виконання процесуальних вимог, передбачених ст.ст. 83, 178,179 ЦПК України з клопотаннями повторно. При цьому клопотань, зокрема про оголошення перерви відкладення розгляду справи до суду надано не було, а інших перешкод для з`ясування обставин справи та дослідження доказів судом не встановлено, тому судом за наявними в матеріалах справи доказами була розглянута справа.

Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Іванової Ганни Степанівни , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05 квітня 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова