ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 682/1790/21

Провадження № 22-ц/4820/267/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Чебан О.М.,

за участю представника АТ КБ «Приватбанк» Мельник В.М., представника НБУ Бірюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №682/1790/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2021 року (суддя Зеленська В.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Національного банку України про визнання протиправною бездіяльність, визнання інформації про споживача недостовірною та зобов`язання до вчинення дій.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказувала, що 08.09.2020 вона звернулася до Національного банку України (далі - НБУ) за допомогою в отриманні витягу з інформації, що стосується її як споживача і вказувала, що АТ КБ «Приватбанк» (надалі - Банк) позбавляє її права на отримання витягу з інформації, яка стосується її як споживача, її персональних даних, номера особового рахунку споживача, кількість спожитих комунальних послуг та яка знаходиться в сторнованому банківському документі за №0.0.797633366.1, сформованому Банком 01.07.2017. Проте, позивачка отримала відповіді від НБУ в яких вказувалося, що зазначений нею у зверненні платіж проведений іншим клієнтом з його ідентифікацією, тобто запитувані нею документи стосуються проведених операцій стосовно третіх осіб та становлять банківську таємницю і, як вказано НБУ, таку інформацію ця установа отримала від АТ КБ «Приватбанк». Позивачка вважає, що у відповідях НБУ наявна недостовірна інформація, що стосується її як споживача, оскільки сторнована банківська квитанція про сплату за комунальні послуги є її сторнованою квитанцією щодо сплати за комунальні послуги, а не видача витягу із цієї інформації, що знаходиться у зазначеному банківському документі, завдає їй шкоди, а також перешкоджає в подальшому захищати свої права та законні інтереси, як споживача. Як вказує ОСОБА_1 , ця неправдива інформація була поширена Банком у своїх листах, як відповіді на запити НБУ.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 , разом із уточненими позовними вимогами, просила суд визнати протиправною бездіяльність АТ КБ «Приватбанк» у неналежному розгляді її звернень в розумінні ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», що призвело до поширення у листах Банку неправдивої, неточної інформації про пільгового споживача ОСОБА_1 , направленої до НБУ, як відповіді на запити і у листі від 06.11.2020 за №20.1.0.0.0/17-201020/9878; визнати інформацію, зазначену у листах АТ КБ «Приватбанк», як відповіді на запити НБУ, який в подальшому таку інформацію поширив у своїх листах від 07.10.2020 №14-0004/57142, від 22.10.2020 №14-0004/61089, а також листах Банку від 25.08.2020 за №20.1.0.0.0/7-200821/2223, від 06.11.2020 за №20.1.0.0.0/17-201020/9878, що банківська квитанція Славутського відділення Хмельницької філії «Приватбанк» за №0.0.797633366.1 від 01.07.2017 та за №0.0.778211966.1 від 02.06.2017 стосується третьої особи, недостовірною і такою, що порочить особисті немайнові права ОСОБА_1 , як пільгового споживача та перешкоджає позивачці повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, як споживача; зобов`язати Банк відкликати листи, як відповіді на запити НБУ, а також листи від 25.08.2020 №20.1.0.0.0/7-200821/2223, від 06.11.2020 №20.1.0.0.0/17-201020/9878, що містять недостовірну інформацію, яка порочить особисті немайнові права ОСОБА_1 , як споживача та перешкоджає їй повно та своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, як споживача.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 вересня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог та у задоволені клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Національного банку України.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що відповідь АТ КБ «Приватбанк» від 06.11.2020 відповідає нормам ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», оскільки цією відповіддю не забезпечені вимоги ОСОБА_1 ; Банк приховав від позивачки інформацію, що стосується її, як споживача та вказав недостовірну інформацію.

Апелянтка зазначає, що судом не досліджено усі докази, що мають значення у справі: оригінали банківських квитанцій та листи на вимогу ухвали суду; не проведено огляд сторнованої банківської квитанції, а висновок суду є голослівним та підтверджений недостовірною інформацією, що поширена АТ КБ «Приватбанк» у листах.

Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що суд односторонньо провів розгляд справи, про що свідчить умисне не зазначення в рішенні суду особового номеру споживача, про який суд вказує щодо проведення платежу. Поміж того, апелянтка посилається на те, що суд, без посилання на конкретний номер рахунку вказує про повернення коштів після скасування платежу, проте його номер не зазначає, натомість приходить до висновку, що кошти перераховано, не проводячи простої арифметичної дії початковий баланс, надходження та кінцевий баланс.

ОСОБА_1 зауважує, що суд не дослідив матеріали справи №682/1030/18 за її позовом до АТ КБ «Приватбанк», в якій об`єктом розгляду також був сторнований банківський документ від 01.07.2017, крім того в матеріалах цієї справи знаходяться заперечення Банку, в яких вказується, що відповідач не заперечує у видачі позивачці копії сторнованої банківської квитанції, що є прямим доказом того, що в цій квитанції міститься інформація, яка стосується особисто ОСОБА_1 , її персональні дані та дані як споживача.

На думку апелянтки, суд безпідставно не застосував норми Постанови Правління НБУ №130 від 27.11.2018 «Про затвердження Правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України», що визначають мінімальні строки зберігання банківських документів п`ять років, а не три, як вказує суд в оскаржуваному рішенні.

Апелянтка звертає увагу колегії суддів на те, що суд дійшов невірного висновку про те, що визнати недостовірну інформацію, зазначену у листах, як відповіді на звернення, на законодавчому рівні неможливо, адже помилково не застосував положення ст. 32 Конституції України, якою передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї.

Оскільки підстав для відмови у задоволені позовних вимог не було, адже звернення ОСОБА_1 відповідачі не розглянули належним чином, тому апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Національний банк України погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, відповідач вказує, що є недоведеним та незрозумілим факт визнання інформації у листах НБУ від 07.10.2020 та від 22.10.2020 недостовірною та такою, що порочить особисті немайнові права позивачки, адже цими листами була надана чітка відповідь на звернення ОСОБА_1 згідно норм діючого законодавства і яким чином така відповідь порочить особисті немайнові права позивачки в позовній заяві є недоведеним твердженням. Також, НБУ посилається на те, що його функції визначені ст. 6, 7 Закону України «Національний банк України» і НБУ не є обслуговуючим банком для фізичних та юридичних осіб та не збирає інформацію про рахунки клієнта, що відкриті в банківських установах і іншу інформацію щодо персональних даних клієнта. Крім того, відповідач зазначає, що рішення суду у справі №682/639/21 містить преюдиційні факти, що також враховано судом першої інстанції при вирішенні цієї справи та не потребують додаткового доказування.

Представники АТ КБ «Приватбанк» та НБУ заперечили проти апеляційної скарги, просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивачка ОСОБА_1 до суду не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про отримання інформації, а саме: просила видати їй, як споживачу, витяг із сторнованого банківського документа Славутського відділення Хмельницької філії «Приватбанк» за №0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року, що містить персональні дані позивача та дані, що стосуються її особисто, зокрема, рахунок споживача, адреса реєстрації та інш. Копію листа надіслала до відома НБУ (т.1 а.с. 8).

Згідно відповіді НБУ на зазначену вище заяву від 20.08.2020 Національний Банк України повідомив ОСОБА_1 листом від 25.08.2020 № 14-0004/44955 про те, що НБУ не є обслуговуючим банком для фізичних і юридичних осіб, а також не збирає інформацію про розрахунки клієнтів, що відкриті в банківських установах та іншу інформацію щодо персональних даних клієнтів. Банки є юридично незалежними в своїй діяльності і не мають ні організаційного, ні структурного підпорядкування Національному банку. Враховуючи те, що Національний банк не є розпорядником запитуваного документу, зазначений документ ОСОБА_1 може отримати за зверненням безпосередньо до Банку з урахуванням вимог щодо порядку розкриття банківської таємниці, передбаченого ст. 63 Закону про банки та постанови №267 (т.1 а.с. 13-14).

08 вересня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до НБУ із заявою, в якій вказувала, що АТ КБ «Приватбанк» позбавляє її права на отримання інформації, яка стосується її як споживача та її особистих персональних даних і знаходиться на банківському документі № 0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року; що квитанція не містить банківської таємниці, оскільки це не банківський рахунок клієнта банку. Оскільки на звернення від 20.08.2020 НБУ не відреагував належним чином, ОСОБА_1 вимагала допомоги в отриманні від АТ КБ «Приватбанк» інформації, що стосується її як споживача і знаходиться на банківському документі № 0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року (т.1 а.с. 6).

18.09.2020 листом № 14-0004/51713 Національний банк України звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з проханням у строк до 23.09.2020 надіслати на електронну адресу Національного банку України письмові пояснення з питання, порушеного ОСОБА_1 щодо надання сторнованого банківського документа Славутського відділення Хмельницької філії «Приватбанк» за № 0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року в АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с. 124).

У відповідь на звернення НБУ від 18.09.2020, АТ КБ «Приватбанк» надіслав Національному банку України копію листа від 10.12.2019 № 20.1.0.0.0/7-191205/1433, адресованого ОСОБА_1 , про те, що за результатами звернення щодо платежу 0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року встановлено, що платіж проведений іншим клієнтом з його ідентифікацією. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 № 2121 інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Стаття 62 цього Закону визначає порядок розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, зокрема, визначає перелік осіб, яким банк має право розкрити таку інформацію. Натомість, у запиті ОСОБА_1 міститься вимога про надання інформації особі, яка не входить у зазначене ст. 62 Закону коло осіб, яким Банк має право розкрити таку інформацію. Враховуючи вищезазначене, Банк не має можливості надати інформацію щодо платежу від 01.07.2017 (т.1 а.с.126).

22.09.2020 АТ КБ «Приватбанк» надіслав НБУ лист № Е.30.0.0.0/4-200922/10678, як відповідь на запит НБУ щодо звернення ОСОБА_1 , в якому повідомив, що згідно з п. 2.6.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг Банк надає фізичним, юридичним особам і третім особам дублікати квитанцій протягом 3-х років з моменту здійснення Банком прийому платежу. В авторизації Клієнта не знайдено будь-яких платежів. Відповідальні співробітники Банку намагалися встановити контакт з клієнтом для з`ясування більш детальної інформації по платежу, однак, на телефонний дзвінок відповідала третя особа, яка повідомила, що ОСОБА_1 знаходиться в лежачому стані, не чує та не розмовляє. Встановлено, що Клієнтом в 2018 році була запитана квитанція по платежу від 01.07.2017, однак інформація не була знайдена в комплексах АТ КБ «Приватбанк». Банк не має можливості надати квитанцію по платежу № 0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року, оскільки вона не збереглася по терміну давності. Банк листом від 10.12.2019 за вих. № 20.1.0.0.0/7-191205/1433 надавав відповідь на звернення Клієнта від 21.11.2019 (т.1 а.с.127-128).

07.10.2020 НБУ надіслав лист ОСОБА_1 № 14-0004/57142 в якому зазначив, що ним розглянуто звернення ОСОБА_1 від 08.09.2020 щодо проблем у взаємовідносинах з АТ КБ «Приватбанк» з питань надання витягу із сторнованого банківського документа Славутського відділення Хмельницької філії АТ КБ «Приватбанк» від 01.07.2017 № 0.0.797633366.1 і повідомляє, що органам державної влади забороняється будь-яким чином впливати на керівництво, чи працівників банків у ході виконання ними своїх службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Разом з тим, в доповнення до листа НБУ від 25.08.2020 № 14-0004/44955 зазначає, що Банк надав відповідь ОСОБА_1 листом від 25.08.2020 № 20.1.0.0.0/7-200821/2223 про те , що зазначений у зверненні платіж проведено іншим клієнтом з його ідентифікацією. Натомість у зверненні ОСОБА_1 міститься вимога про надання інформації особі, що не входить у зазначене ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коло осіб, яким надається інформація, що містить банківську таємницю. Враховуючи вищезазначене, НБУ не має можливості надати ОСОБА_1 інформацію щодо платежу 0.0.797633366.1 від 01.07.2017. Національний банк не має права вимагати від банків виконання операцій та інших дій, не передбачених законами України та нормативними актами Національного банку (ст. 63 Закону України «Про Національний банк України» (т.1 а.с. 11-12).

18.10.2020 ОСОБА_1 надіслала до НБУ запит про доступ до публічної інформації, в якому просила надати їй копії документів, що отримані установою в ході виконання своїх повноважень та які доводять документально те, що «в ході перевірки встановлено, що зазначений Вами у зверненні платіж проведений іншим клієнтом з його інформацією», тобто, що сторнований платіж не стосується ОСОБА_1 , як споживача (т.1 а.с.7).

Відповідно до листа НБУ № 14-0004/61089 від 22.10.2020, адресованого ОСОБА_1 , НБУ не вбачає правових підстав для надання запитуваних копій документів, оскільки за наявною в НБУ інформацією, запитувані документи стосуються проведених операцій стосовно третіх осіб та становлять банківську таємницю (т.1 а.с. 9-10).

20.10.2020 ОСОБА_1 звернулася із завою-запитом до Славутського відділення Хмельницької філії «Приватбанк», в якій просила видати їй, як споживачу, витяг з інформації із банківського документа Славутського відділення Хмельницької філії «Приватбанк» за № 0.0.778211966.1 від 02 червня 2017 року, що містить її персональні дані та дані, що стосуються її особисто, зокрема, рахунок споживача, адресу реєстрації та інш., як споживача (т.1 а.с.59).

АТ КБ «Приватбанк» листом від 06.11.2020 № 20.1.0.0.0/7-201020/9878 на відповідь на заяву-запит ОСОБА_1 від 20.10.2020 повідомило про те, що не має змоги надати запитувану інформацію щодо платежу 0.0.778211966.1 від 02 червня 2017 року, так як відповідно до п. 2.6.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг Банк надає фізичним, юридичним особам і третім особам дублікати квитанцій протягом 3-х років з моменту здійснення Банком прийому платежу. Під фізичною та юридичною особою розуміється особа, яка виступає учасником операції Банку з прийому платежу, інформація про який занесена Банком в ЄКБ, далі одержувач/платник. Третя особа - це фізична або юридична особа, яка надала до Банку належно оформлену згоду отримувача/платника та/або власника рахунку/персональних даних на розкриття банківської таємниці та/або інформації про персональні дані (т.1 а.с.60).

27 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслала заяву АТ КБ «Приватбанк», в якій просила надати їй копію/витяг із інформації, що знаходиться у володінні банку, що була отримана або створена в процесі виконання повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні, а саме інформацію, що була передана Банком НБУ (т.1 а.с.57).

25.06.2021 АТ КБ «Приватбанк» листом №20.1.0.0.0/17-210603/7537 надало відповідь ОСОБА_1 про те, що Банк не має змоги надати запитувану інформацію щодо платежу 0.0.778211966.1 від 02.06.2017 (т.1 а.с.58).

12 жовтня 2018 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області у цивільній справі № 682/1030/18 задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» та визнано незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на отриману претензію від 03 липня 2017 року та у не наданні копії сторнованої банківської квитанції № 0.0.797633366.1 від 01.07.2017 на ім`я ОСОБА_1 про оплату у розмірі 35,00 грн за спожиту електроенергію за показами електролічильника за період з 01.06.2017 по 30.06.2017, отримувач - Славутський РЕМ, що була сформована касиром Славутського відділення Хмельницької філії АТ КБ «Приватбанк» м. Славута, вул. Соборності, 17; зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» надати ОСОБА_1 засвідчену копію сторнованої банківської квитанції № 0.0.797633366.1 від 01.07.2017 на ім`я ОСОБА_1 про оплату у розмірі 35,00 грн за спожиту електроенергію та показами електролічильника за період з 01.06.2017 по 30.06.2017, отримувач - Славутський РЕМ, що була сформована касиром Славутського відділення Хмельницької філії АТ КБ «Приватбанк» м. Славута, вул. Соборності, 17 (т.1 а.с.24-27).

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено, рішення Славутського міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконними дій АТ КБ «Приватбанк» у ненаданні ОСОБА_1 відповіді на претензію від 03 липня 2017 року та у ненаданні копії сторнованої банківської квитанції; зобов`язанні АТ КБ «Приватбанк» надати ОСОБА_1 засвідчену копію сторнованої банківської квитанції № 0.0.797633366.1 від 1 липня 2017 року (т.1 а.с.28-30).

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2021 у цивільній справі №682/639/21, що набрало законної сили 02 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання інформації, що стосується споживача, яка викладена у документах, недостовірною встановлено, що на виконання ухвали Славутського міськрайонного суду від 27.05.2021 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла інформація стосовно спірної квитанції № 0.0.797633366.1 на суму 35 грн. І згідно відповіді Банку 01.07.2017 до відділення Банку (Приватбанку) звернулась ОСОБА_2 для оплати світла. 01.07.2017 банком було проведено платіж згідно вказаної вище квитанції на суму 35.00 грн. Дані грошові кошти були відправлені згідно реквізитів платника отримувачу - Славутський РЕМ. Інформація щодо сторнування даної квитанції в Банку відсутня. У спірній квитанції відсутні відомості про платника ОСОБА_1 , натомість вказано про здійснення оплати ОСОБА_2 (т.1 а.с.81-86).

Відповідно до Висновку ДОП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта поліції Трусіка Р.Ю. про результати повідомлення ОСОБА_2 встановлено, що 01.07.2017 ОСОБА_2 прийшла у відділення Приватбанку, щоб сплатити за електроенергію за червень 2017 року. Грошові кошти в сумі 35 грн було оплачено в касі касиром ОСОБА_3 , після чого ОСОБА_2 виявила, що початкові покази не збігалися із зазначеними. Коли знову звернулася до касира, то ОСОБА_3 повідомила, що покази видає їй комп`ютер, а вносить ці покази у базу Славутський РЕМ. Після чого ОСОБА_2 попросила номер квитанції, який їй був наданий, вподальшому попросила і саму квитанцію, після чого попросила скасувати платіж. Зі слів ОСОБА_2 , касир ОСОБА_3 відмовила у видачі квитанції та повідомила, що платіж буде скасовано та грошові кошти повернуто на її картку. ОСОБА_3 пояснила, що згідно Інструкції НБУ від 01.06.2011 № 174 касир не має права видавати квитанції клієнту по сторнованому платежу. Згідно виписки карти ОСОБА_2 , грошові кошти в сумі 35 грн їй було повернуто 01.07.2017. Факт повернення 01.07.2017 коштів (35 грн) на картковий рахунок ОСОБА_2 також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 , що надана ПАТ КБ «Приватбанк» (матеріали Висновку додаються).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачкою спосіб захисту, а саме визнання інформації у листах АТ КБ "Приватбанк", направлених як відповіді на запити Національного банку України, який в подальшому таку інформацію поширив у своїх у листах від 07.10.2020 № 14-0004/57142, від 22.10.2020 р № 14-0004/61089, а також листах АТ КБ "Приватбанк" від 25.08.2020 № 20.1.0.0.0/7-200821/223 та від 06.11.2020 № 20.1.0.0.0/17-201020/9878 про те, що банківська квитанція Славутського відділення Хмельницької філії "Приватбанк" за № 0.0.797633366.1 від 01 липня 2017 року (сторнований платіж) та банківська квитанція Славутського відділення Хмельницької філії "Приватбанк" за № 0.0.778211966.1 від 02 червня 2017 (проведений платіж) стосуються третьої особи, недостовірною і такою, що порочить особисті немайнові права ОСОБА_1 , як споживача та перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, як споживача, є неналежним, оскільки персональне листування ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» та з НБУ не є поширенням інформації в розумінні чинного законодавства України. А спірні листи, надіслані АТ КБ «Приватбанк» і НБУ є реалізацією обов`язку відповідачів, передбаченого ст. 40 Конституції України, на розгляд звернення особи та надання обґрунтованої відповіді.

Разом з тим, інформація у листах НБУ від 07.10.2020 № 14-0004/57142, від 22.10.2020 № 14-0004/61089 є достовірною, оскільки сформована на підставі інформації, отриманої від АТ КБ «Приватбанк». Та інформація у листах АТ КБ "Приватбанк" від 25.08.2020 № 20.1.0.0.0/7-200821/223 та від 06.11.2020 № 20.1.0.0.0/17-201020/9878 є також достовірною, оскільки відповідає виписці по картковому рахунку ОСОБА_2 за 01.07.2017 про здійснення платежу та повернення коштів по скасованому платежу в сумі 35 грн на її картковий рахунок, а також п. 2.6.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

А твердження позивачки про те, що інформація у листах НБУ від 07.10.2020 № 14-0004/57142, від 22.10.2020 № 14-0004/61089 та АТ КБ "Приватбанк" від 25.08.2020 № 20.1.0.0.0/7-200821/223 та від 06.11.2020 № 20.1.0.0.0/17-201020/9878 порочить особисті немайнові права ОСОБА_1 , як споживача та перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, як споживача, то досліджена інформація не містить відомостей про порушення права позивачки на повагу до гідності, честі чи прав споживача.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб на свій вибір. Така інформація повинна поширюватися із дотриманням законодавчих норм про її достовірність та не порушувати права інших осіб.

Законом України «Про звернення громадян» передбачено безумовне право особи на одержання відповіді на свою заяву (звернення) від будь-якого суб`єкта звернення незалежно від виду та форми власності, оскільки саме так державою гарантується забезпечення і утвердження прав, свобод та інтересів людини, закріплених Конституцією та чинним законодавством, що є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 вищезазначеного Закону закріплено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Статтями 15-16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У відповідності до ст. 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказав, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно до п. 15 вказаної Постанови недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Згідно з Інструкцією «Про ведення касових операцій банками в Україні» № 174 від 01.06.2011 в редакції на час виникнення спірних правовідносин (надалі Інструкція) глава 1 розділ 4 пункт 1.15. вказує, якщо прибутковий документ не заповнено або заповнено з порушенням вимог, що встановлені цією Інструкцією, або якщо сума наявних коштів менша, ніж сума платежу, то клієнт додає потрібну суму готівки або операція не виконується, а документ і готівка повертаються платнику. Порядок анулювання касової операції визначається внутрішнім положенням банку.

Положеннями п. 2.1. Інструкції закріплено, що Банк (філія, відділення) приймає від клієнта готівку для здійснення її переказу через операційну касу і платіжні пристрої.

Пункт 2.2. Інструкції визначає, що Банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу за такими прибутковими касовими документами: за рахунками на сплату платежів - від фізичних осіб на користь юридичних осіб та ін.

Відповідно пункту 2.9. Інструкції Банк (філія, відділення) зобов`язаний (зобов`язана/зобов`язане) надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи). Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до п. 2.6.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Банк надає фізичним, юридичним особам і третім особам, дублікати квитанцій на протязі 3-х років з моменту здійснення Банком прийому платежу. Під фізичною особою розуміється особа, яка виступає учасником операції Банку з прийому платежу, інформація про яку занесена в єдину базу клієнтів Банку (далі - Одержувач/Платник). Третя особа - це фізична або юридична особа, яка надала до Банку належно оформлену згода Отримувача/Платника та/або Власника рахунку/персональних даних на розкриття банківської таємниці та/або інформації про персональні дані.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не були досліджені належним чином матеріали справи є голослівними, адже судом у відповідності до вимог ст. 228, 229, 235 ЦПК України безпосередньо досліджені усі докази у справі, що надавалися учасниками справи та їх представниками.

Посилання апелянта на те, що судом неповно з`ясовано усі дійсні обставини справи, які мають значення для справи та безпідставним є висновок суду про недоведеність позивачем позовних вимог є такими, що не заслуговують на увагу, адже судом першої інстанції встановлені усі обставини справи, а саме: звернення ОСОБА_1 20.08.2020, 08..09.2020, 18.10.2020 до НБУ та відповіді НБУ від 25.08.2020, 07.10.2020, 22.10.2020 на зазначені звернення; та, встановивши, що ОСОБА_1 вважає направлення АТ КБ «Приватбанк» на запит НБУ, як надання недостовірної інформації, що стосується позивачки, як споживача і відповідно поширення НБУ такої інформації, суд першої інстанції, з`ясувавши усі обставини справи та дослідивши докази, прийшов до вірного висновку про те, що обраний позивачкою спосіб захисту, а саме визнання інформації у листах АТ КБ "Приватбанк", направлених як відповіді на запити НБУ та поширення такої інформації НБУ у листах від 07.10.2020 № 14-0004/57142, від 22.10.2020 р № 14-0004/61089, а також в листах ПАТ КБ "Приватбанк" від 25.08.2020 № 20.1.0.0.0/7-200821/223 та від 06.11.2020 № 20.1.0.0.0/17-201020/9878 недостовірною і такою, що порочить особисті немайнові права позивачки та перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, як споживача є неналежним. Адже листування ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» та з НБУ не є поширенням інформації в розумінні чинного законодавства України, а спірні листи відповідачів є реалізацією їх обов`язку, передбаченого ст. 40 Конституції України, на розгляд звернення особи та надання відповіді.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав спірну інформацію, що викладена в спірних листах відповідачів не достовірною є неспроможними, адже оцінивши у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що інформація у спірних листах НБУ є достовірною, оскільки сформована на підставі інформації, отриманої від АТ КБ «Приватбанк»; та інформація у спірних листах АТ КБ "Приватбанк" є достовірною, адже відповідає виписці по картковому рахунку ОСОБА_2 за 01.07.2017 про здійснення платежу та повернення коштів по скасованому платежу в сумі 35 грн на її картковий рахунок, а також п. 2.6.2.2 Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо голослівного висновку суду про повернення коштів після скасування платежу без проведення арифметичних дій: початковий баланс, надходження та кінцевий баланс на законність оскаржуваного рішення не впливає, адже судом вірно встановлено, що спірний платіж 01.07.2017 було проведено не позивачкою, а ОСОБА_2 та після скасування цього платежу АТ КБ «Приватбанк» 01.07.2017 було повернуто суму операції 35 грн на рахунок № НОМЕР_1 . І зазначена обставина підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 за період з 01.07.2017-01.07.2017, що міститься в матеріалах Висновку №1152, ЖЄО №3902 від 01.07.2017 (матеріали додані до справи).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не проводив огляду первинних документів сторнованої банківської квитанції, судова колегія вважає їх такими, що не впливає на законність ухваленого рішення, адже суд виходив з того, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2021 у цивільній справі №682/639/21, що набрало законної сили 02 листопада 2021 року встановлено, що на виконання ухвали Славутського міськрайонного суду від 27.05.2021 від АТ КБ «Приватбанк» надійшла інформація стосовно спірної квитанції № 0.0.797633366.1 на суму 35 грн. І згідно відповіді Банку 01.07.2017 до відділення Банку (Приватбанку) звернулась ОСОБА_2 для оплати світла. 01.07.2017 банком було проведено платіж згідно вказаної вище квитанції на суму 35.00 грн. Дані грошові кошти були відправлені згідно реквізитів платника отримувачу - Славутський РЕМ. Інформація щодо сторнування даної квитанції в Банку відсутня. У спірній квитанції відсутні відомості про платника ОСОБА_1 , натомість вказано про здійснення оплати ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дослідив матеріали справи №682/1030/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», в якому об`єктом розгляду також був сторнований банківський документ щодо оплати за комунальні послуги, висновків суду не спростовують, оскільки предметом розгляду справи №682/1030/18 було витребування копії сторнованої квитанції у Приватбанку, визнання неправомірними дій, тоді як предметом розгляду цієї справи є визнання інформації, яка стосується споживача, що викладена у спірних листах недостовірною.

Безпідставними є посилання апелянта як на підставу скасування судового рішення, що судом не застосовано положення Постанови Правління Національного Банку України від 27.11.2018 №130 «Про затвердження правил застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного Банку України та Банків України», адже зазначена постанова набула чинності 01.01.2019 і зворотної сили в часі не має.

Твердження ОСОБА_1 про те, що АТ КБ «Приватбанк» у відповіді на її звернення діяв в супереч законодавству є помилковим, адже Банк відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» надав 06.11.2020 за вих. № 20.1.0.0.0/7-201020/9878 відповідь на звернення ОСОБА_1 від 20.10.2020 у строки, визначені цим Законом.

Посилання апелянтки на правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі №815/1178/17 та від 30 листопада 2020 року по справі №280/4698/19 колегія суддів відхиляє, оскільки обставини у цих справах не є подібними.

Аргументи апеляційної скарги про те, що відповідачем АТ КБ «Приватбанк» не виконано ухвалу суду від 09.09.2021 та не надано витребувані документи, що призвело до не отримання судом доказів (оригіналів листа від 25.08.2020 №20.1.0.0.0/7-200821/2223, оригіналів сторнованих банківських квитанцій від 01.07.2017 №0.0.797633366.1 та від 02.06.2017 №0.0.778211966.1) на висновки суду про відмову у задоволенні позову з мотивів неналежного способу захисту, обраного позивачем, що передбачені ст. 16 ЦК України не впливають.

Також, судова колегія вважає, що не є підставою для скасування оскаржуваного рішення твердження апелянтки про те, що суд першої інстанції поклав в основу свого рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 серпня 2021 у цивільній справі №682/639/21, що не набрало законної сили, адже не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань і крім того, зазначене рішення набрало законної сили 02 листопада 2021 року.

Виходячи з наявних в матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржниці із висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, що були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай