КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/3346/20
Провадження № 2/133/158/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14.02.2022

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Кучерук І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в розмірі 12 000,00 грн., страхове відшкодування понесених витрат на поховання в розмірі 16620 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.09.2020 близько 18 год. 08 хв. за адресою: Вінницька область, Козятинський район, с Махнівка відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм загинула. За вищевказаним фактом уповноваженими органами внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000324 від 10.09.2020. Внаслідок загибелі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , який є сином загиблої, завдано моральну шкоду. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota Highlander» д.н.з. НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу серії І-АМ №475936, то ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 10.09.2020, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 5000 грн. Оскільки у загиблої ОСОБА_3 , крім сина ОСОБА_1 , залишились чоловік ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 то позивачу, як сину загиблої, належить 1/5 частина загального розміру страхового відшкодування (60000,00), а саме 12000,00 грн. Отже, відповідач у відповідності до ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 12000,00 грн. Також внаслідок загибелі матері позивач, який є сином загиблого поніс витрати, пов`язані із організацією її поховання в розмірі 16620 грн., які просить стягнути з відповідача відповідно до ст. 1201 ЦК України.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13.12.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в спрощеному позовному провадження без виклику сторін.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31.05.2021 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 .

Представник відповідача надав суду відзив, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Вказав, що оскільки кримінальне провадження №0000324 не закінчено, позов до ПрАТ «УПСК», як до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність водія ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, є передчасним.

Також вказав, що для тримання страхового відшкодування позивач у порядку, встановленому ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявою про страхове відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю доньки, до ПрАТ «УПСК» не звертався.

Третя особа - ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась.

З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10.09.2020 близько 18 год. 08 хв. за адресою: Вінницька область, Козятинський район, с Махнівка відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 померла (а.с.67,68).

Вказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000324 від 10.09.2020, попередня кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення ч.2 ст.286 КК України (а.с.64), довідкою №808238 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.65), обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000324 від 10.09.2020 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК Украни (а.с.146-151).

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Toyota Highlander», д.н.з. НОМЕР_1 , за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, на час настання події була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія», поліс № АО4398576 (а.с. 66).

Особами, першого ступення споріднення по відношенню до загиблої є (а с.70):

Мати ОСОБА_7 , 1950 року народження (а.с.71,108);

Чоловік ОСОБА_4 ,1976 року народження (а.с.72);

Дочка ОСОБА_6 , 2004 року народження (а.с.73);

Син ОСОБА_5 , 1999 року народження (а.с.74);

Син ОСОБА_1 , 1993 року народження (а.с.75);

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №199/1100/19.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності або вироку суду не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Щодо доводів відповідача про незвернення позивача із заявою про страхове відшкодування шкоди до ПрАТ «УПСК», слід зазначити таке.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Виходячи з викладеного вище, звернення особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування, а тому доводи представника відповідача є безпідставними.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях у зв`язку із знищенням або пошкодженням майна фізичної особи.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом пункту 22.1. статті 22, статті 23 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

Згідно з пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 грн, з 1 вересня - 5000 грн.

Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації моральної шкоди від відповідача, належна позивачу частка по відшкодуванню моральної шкоди становить 1/5 розміру страхового відшкодування, що у грошовому еквіваленті становить 12000 грн.

Статтею 20 Закону України «Про страхування» передбачено обов`язок страховика здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку.

Оскільки позивачем доведено, що внаслідок смерті його матері йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у його сильних та тривалих душевних стражданнях, які спричинила раптова загибель ОСОБА_3 внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення із відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 грн.

Щодо вимог про відшкодування витрат на поховання, суд зазначити таке.

Згідно з пунктом 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За змістом статті 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Судом встановлено, що позивачем на поховання матері витрачено кошти на загальну суму 16620 грн, що підтверджується відповідними товарними чеками (а.с.77-80), а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Щодо розміру витрат на правничу допомогу позивачем повідомлено, що докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 23,1187, 1194, 1200 ЦК України, ст. ст. 6,22, 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.258,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 12000 (дванадцять тисяч) гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 16620 (шістнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень страхового відшкодування понесених витрат на поховання.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», адреса: вул. Кириловська,40 м. Київ, .

Третя особа: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомий.

Повне судове рішення складено 21.02.2022.

Суддя І.М. Кучерук