Справа № 338/897/20
Провадження № 22-ц/4808/157/22
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Поповича М.М., представника Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Гоцанюк І.І., представника позивача адвоката Бандури В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Кричківської сільської ради, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Поповича Миколи Михайловича на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Битківським Л.М. 28 липня 2021 року в смт. Богородчани Івано-Франківської області з ухвалою про виправлення описки у судовому рішенні від 16 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_2 подано позов до Кричківської сільської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , який успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 . У її користуванні знаходилася земельна ділянка орієнтовною площею 0,0714 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

З травня 2016 року між нею та ОСОБА_3 , іншими сусідами - ОСОБА_5 і ОСОБА_6 існував конфлікт з приводу дороги до подвір`я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , що знаходиться між будинками ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні дорогою загального користування, що по АДРЕСА_1 . При розгляді даної справи судом встановлено, що ОСОБА_3 має заїзд до свого господарства, яким користуються також інші особи.

Рішенням Богородчанського районного суду від 15.05.2018 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.08.2018 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 , тому вважає, що оспорюване рішення Кричківської сільської ради №239/25-2019 від 11.05.2019 року суперечить вказаним рішенням судів.

Просила визнати незаконним та скасувати рішення сесії Кричківської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 11.05.2019 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд». Стягнути з відповідача судові витрати (а.с.1-2, том 1).

Ухвалою суду від 23.02.2021 року Кричківську сільську раду Богородчанського району Івано-Франківської області замінено на Солотвинську селищну раду Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с.184-185, том 1).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2021 року, з урахуванням виправлення описки, позов задоволено частково. Скасовано рішення сесії Кричківської сільської ради № 239/25-2019 від 11.05.2019 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» в частині надання дозволу ОСОБА_3 на включення додатково до земель, що перебувають у її фактичному користуванні у розмірі 0,0714 га ще 0,01 га землі. Стягнуто з Солотвинської селищної ради на користь ОСОБА_2 судовий збір (а.с.227-231, том 1, а.с.48-49, том 2).

Не погодившись з рішенням судупредставник ОСОБА_3 адвокат Попович М.М. подав апеляційну скаргу, у якій вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що оспорювання рішення сільської ради жодним чином не порушує будь-яких прав позивачки на землю та не має правових наслідків. Проект землеустрою на відведення земельної ділянки ОСОБА_3 на даний час не розроблений і ні з ким не погоджений.

Рішення Кричківської сільської ради, а в даний час Солотвинської селищної ради, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у ведення ОСОБА_3 відповідно до ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, не приймалось. Позов ОСОБА_2 є передчасним, а відповідно, і рішення Богородчанського районного суду прийняте з порушенням норм чинного законодавства, так як відсутній предмет спору.

Просить провадження у справі закрити за відсутністю предмета спору (а.с.2-4, том 2).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Поповича М.М., представника Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Гоцанюк І.І., представника позивача адвоката Бандури В.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з положень ст.ст. 92, 140-149, 116, 122 ЗК України, встановивши, що позивачка ОСОБА_2 тривалий час користувалася земельною ділянкою у визначених і визнаних суміжниками межах, не могла бути позбавленою права на користування частиною ділянки без прийняття рішення про її вилучення; ОСОБА_3 звернулась до Кричківської сільської ради з заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки, яка фактично перебуває у її користуванні з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розміром 0,0714 га, а також додатково 0,01 га за рахунок дороги, дійшов висновку, що оспорюване рішення сільської ради в частині надання дозволу ОСОБА_3 на включення додатково до земель, що перебувають у її фактичному користування у розмірі 0,0714 га ще 0,01 га землі прийнято всупереч вимогам ст.140-149 Земельного Кодексу України. При цьому суд зазначив, що посилання сільської ради на самовільне захоплення позивачкою земельної ділянки є безпідставним, схема за якою сільська рада виявила намір наділити ОСОБА_7 ділянкою 0,01 га суд не взяв до уваги, оскільки у разі її реалізації криниця, яка є частиною домоволодіння, опиниться відірваною від земельної ділянки ОСОБА_2 .

З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , про свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 214314352, сформована 30.06.2020 року (а.с. 24-25, том 1).

ОСОБА_3 є власником житлового будинку, 1973 року побудови, а також господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , який успадкувала після смерті матері ОСОБА_4 . Даний факт визнається сторонами та доказуванню не підлягає. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,0714 га знаходиться у користуванні відповідачки, не приватизована.

Рішенням Кричківської сільської ради № 72 від 22.06.2016 року затверджено акт земельної комісії від 26.05.2016 року «Про обстеження дороги до подвір`я ОСОБА_5 , ОСОБА_8 » (а.с.10, том 1).

Зі змісту акта «Про обстеження дороги до подвір`я ОСОБА_5 , ОСОБА_8 » від 26.05.2016 року з дотриманням ДБН 360-92, ширина між будинками ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мала би становити не менше 13,5 м (з урахуванням дороги шириною 3,5 м). Однак ширина між стінами будинків становить не більше 9 м. Крім того, біля проїжджої частини дороги є криниця ОСОБА_2 , викопана 1961 року. Сім`я ОСОБА_2 наполягає на тому, щоб ОСОБА_3 та ОСОБА_5 користувалися об`їзною дорогою, яка передбачена генеральним планом населеного пункту, а дорогу повз їх господарський двір використовували лише для перегону худоби (а.с.11,том.1).

На а.с.26-30 том 1 наявний технічний паспорт на житловий будинок ОСОБА_9 , виготовлений 21.10.2016 року.

З відповіді Івано-Франківської філії ДП УДНДІП «Діпромісто» від 15.02.2017 року, Генеральний план с. Кричка, виготовлений на горизонтальній зйомці села, виконаної Подільським (м.Вінниця) аерогеодезичним підприємством в 1994 році в масштабі 162000, на якій відображені існуючі вулиці, будівлі і межі землекористувачів. Генеральним планом с.Кричка передбачено розширення до 10 м житлової вулиці-бічної до вул. Карпатської. Генеральний план виготовлений до 1995 року в архіві відсутній. До матеріалів справи долучено викопіювання з опорного і генерального плану АДРЕСА_1 , розроблений філією ДП УДНДІП «Діпромісто» (а.с.19-21, том 1).

Згідно рішення Кричківської сільської ради від 06.02.1998 року у користуванні ОСОБА_2 ( ОСОБА_10 ) перебуває земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд складає 0,0300 га, така ж ділянка відображена в обліковій картці об`єкта погосподарського обліку за всі роки існування домогосподарства ОСОБА_2 і по теперішній час (а.с.107-111, том 1).

У серпні 2017 року ОСОБА_3 подано позов до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Кричківська сільська рада, про усунення перешкод в користуванні дорогою та зобов`язання не чинити перешкод в її користуванні.

Рішенням Богородчанського районного суду від 15 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.08.2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

У користуванні ОСОБА_3 знаходиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,0714 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Площа земельної ділянки, що фактично перебуває у користуванні ОСОБА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд складає 0,053 га.

Рішенням суду від 15.05.2018 року встановлені обставини, що відповідно до свідоцтва на забудову садиби, виданого ОСОБА_11 (батькові позивача) на підставі рішення Кричківської сільської ради від 23 травня 1971 року та акта відводу земельної ділянки, розбивки споруд в натурі з АДРЕСА_1 відведено прохід (проїзд) шириною 2 м, а з протилежного боку до господарства позначений заїзд шириною 3-3,5 м. ОСОБА_3 має заїзд до свого господарства, яким користуються також сім`ї ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 . Між господарствами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 дійсно існував проїзд чи прохід шириною до 2 м. У 1995 році Івано-Франківською філією «Діпроміст» розроблено генеральний план с. Кричка, у якому було передбачено можливість розвитку населеного пункту, за яким вказаний проїзд міг бути розширений з метою влаштування дороги. Проте у такому випадку у межі червоних ліній потрапляють будинки як ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , так і ОСОБА_3 . Відтак, проект не реалізований, а влаштування дороги, яка б відповідала нормам ДБН є неможливим (а.с.16-18, том 1).

11 травня 2019 року рішенням Кричківської сільської ради № 239/25-2019 ОСОБА_3 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0814 га, а саме за рахунок земель громадян, які перебувають у користуванні - 0,0714 га, землі запасу сільської ради - 0,0100 га землі запасу сільської ради в с.Кричка Богородчанського району Івано-Франківської області (а.с.8,том.1).

З акту земельної комісії від 02.06.2020 року про винесення меж в натурі, розділеної земельної ділянки межа між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проходить відповідно до вкладеної схеми та врахована наявність житлових будинків та господарських будівель і споруд даних громадян (а.с.75-76, том 1).

Рішенням Кричківської сільської ради № 279/29-2020 від 02.06.2020 року затверджено акт земельної комісії сільської ради від 02.02.2020 року «Про винесення меж в натурі розділеної земельної ділянки» (а.с.74, том 1).

У апеляційній скарзі визнано, що проект землеустрою на відведення земельної ділянки ОСОБА_3 не затверджений.

Рішенням Кричківської сільської ради від 20.09.2019 року №250/26-2019 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,0300 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 за рахунок земель, які перебувають у користуванні (згідно первинної приватизації 1993 року та облікової картки об`єкта погосподарського обліку) (а.с.148, том 1).

З відповіді № 276/02-36 від 17.11.2020 року на сесії Кричківської сільської ради від 11.05.2019 року була присутня як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_2 20 червня 2019 року та 25.06.2019 року ОСОБА_2 зверталась до сесії сільської ради з заявами про донарахування їй земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 .

Згідно із частиною першою статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

За змістом частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з приписами частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав, що стаття 92 ЗК України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, такті будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу. Право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

За приписами статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Підстави припинення прав на землю (як добровільні, так і примусові) визначені главою 22 Земельного Кодексу України. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування або володіння земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у главі 22 ЗК Країни, є такими, що порушують право на землю.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що оспорюване рішення в частині надання дозволу ОСОБА_3 на включення додатково до земель, що перебувають у фактичному користуванні громадян у розмірі 0,0714 га ще 0,01 га землі прийнято всупереч вимогам ст.140-149 Земельного Кодексу України.

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Факт користування позивачем земельною ділянкою розміром 0,53 га встановлено рішенням Богородчанського районного суду від 15.05.2018 року. Крім того, площу земельної ділянки ОСОБА_2 вказано у технічному паспорті будинку АДРЕСА_1 .

Доказів про те, що рішенням сільської ради не вирішено питання про права та обов`язки інших осіб, матеріали справи не містять, оскільки безпосередньо у рішенні зазначено про надання земельної ділянки відповідачці за рахунок земель, які перебувають у власності громадян, що не дає чіткого розуміння того, що це питання вирішується лише за рахунок земельної ділянки, якою користується відповідачка ОСОБА_3 . Крім того, доступ до земельних ділянок інших осіб має бути забезпечений органом місцевого самоврядування, як правило, за рахунок земель комунальної власності. Таким чином, має бути визначена земельна ділянка під проїзд до інших земельних ділянок. Відповідачами не спростовано той факт, що розпорядження на користь ОСОБА_3 земельною ділянкою площею 0,0100 га із земель запасу, розташованою в межах житлової забудови, з урахуванням її щільності, не порушить прав та інтересів інших осіб.

Заяви про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі сторони не подавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Разом з тим, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц, від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, від 13.01.2022 року у справі № 644/1955/20.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Однак, наведена представником апелянта обставина не вказує на відсутність у справі предмета спору. До того ж матеріали справи не містять доказів, що спірне питання було врегульовано самими сторонами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Поповича Миколи Михайловича залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 11 березня 2022 року.