РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 / (адреса: АДРЕСА_4 ), третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» /далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»/ (; юридична адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40; адреса: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 62), про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

20.09.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Тиран О.В. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить стягнути солідарно з відповідачів:

- франшизу у розмірі 2 600,00 грн;

- понесені витрати на правову допомогу в розмірі 9 000,00 грн;

- моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн;

- 3 178,00 грн судового збору та 48,60 грн поштових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 22.09.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.09.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В обґрунтування позову, зокрема, зазначено, що водієм, ОСОБА_4 , що керував належним ОСОБА_2 (відповідач-1) транспортним засобом (автомобілем) Дачія Сандеро, ДНЗ НОМЕР_2 , відповідно до даних, що містяться у свідоцтві про реєстрацію, 29.06.2021 на проспекті Повітрофлотському, поруч будинку № 1, у місті Києві вчинено ДТП, зіткнувшись з автомобілем Хундай Матрікс ДНЗ НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_1 (позивач). Водій ( ОСОБА_5 , ДНЗ НОМЕР_2 ) свою вину у ДТП визнав повністю, особисто, про що свідчать дані Европротоколу.

Також, позивачем зазначається, що згідно з страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власники наземних транспортних засобів за № ЕР.201137657 (страхувальник т/з - ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , телефон: НОМЕР_5 ) страховик - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» - виплатила ліміт відповідальності у розмірі 22 485,55 грн, виходячи з розрахунку нанесеної шкоди 25 085,55 грн за мінусом встановленої полісом франшизи у сумі 2 600,00 грн.

Листом від 19.08.2021 ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомило позивача, що прийняте рішення сплатити страхове відшкодування по справі № 6368, відносно події, яка мала місце 29.06.2021, страхове відшкодування в розмірі 22 485,55 грн перераховано на розрахунковий рахунок позивача. Передбачена полісом ОСЦПВВ наземних транспортних засобів франшиза складає 2 600,00 грн.

Позивач вважає, що якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник (власник транспортного засобу).

Позивач зазначає, що відповідачу - ОСОБА_2 , 26.08.2021, було надіслано претензію з вимогою провести виплату франшизи у розмірі 2 600,00 грн добровільно, надавався час та реквізити для зарахування коштів на картковий рахунок позивача.

Позивач вказує про неотримання від відповідача грошових коштів в якості сплати франшизи, тобто станом на 14.09.2021 року, кошти (франшиза) у сумі 2 600грн. не надходили на рахунок Позивача.

Також зазначає, що страхувальнику ОСОБА_3 про наявність франшизи і необхідність її сплати повідомлено на телефон, що вказаний у страховому полісі, через додаток Вайбер, шляхом надіслання фотокопії відповідних документів та вимоги про необхідність сплатити франшизу.

Крім того, позивач зауважує, що йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 5 000,00 грн. і яка полягає у тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася виключно з вини водія транспортного засобу (автомобіля) Дачія Сандеро, ДНЗ НОМЕР_2 , що належить відповідачу, позивач перебуває у пригніченому стані, відчуває певний емоційний та фізичний дискомфорт, пов`язаний з необхідністю проведення оцінки пошкодженого автомобіля, його ремонтом і відшуканню грошових коштів на це, у зв`язку з цим позбавлений можливості використовувати пошкоджений автомобіль та вимушений користуватися послугами таксі для пересування, звертатися до страхової компанії за страховою виплатою, звертатися до суду з даною позовною заявою. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, позивач переніс нервовий стрес та душевні страждання, в нього з`явилось відчуття страху та тривоги.

Позивач просить суд врахувати, що йому, як власнику транспортного засобу, який потрапив з вини відповідача (особи що керувала належним йому транспортним засобом) у дорожньо-транспортну пригоду завдано моральної шкоди, пов`язаної з душевними стражданнями з приводу пошкодження майна - автомобіля «Хундай Матрікс» ДНЗ НОМЕР_3 , з необхідністю звертатися до страхової компанії, суду, що спричинило незручності у його житті та порушило нормальні життєві стосунки.

Щодо правової позиції відповідача ОСОБА_3 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 , зокрема, звертає увагу суду на те, що відповідно до укладеного договору оренди транспортного засобу № 12 від 17.04.2021 та акту приймання-передачі предмета оренди (автомобіля) від 27.04.2021, автомобіль марки Dacia Sandero держномер НОМЕР_6 , переданий в оренду ОСОБА_4 строком до 27.07.2021. Подія, про яку вказує позивач, відбулась 29.06.2021, тобто в період, коли транспортним засобом володів та користувався на підставі укладеного договору оренди ОСОБА_4 . Фактично ДТП допустив ОСОБА_4 , про що і вказує сам позивач.

Отже, наголошує на тому, що належним відповідачем у справі має бути винуватець ДТП - ОСОБА_4 , якого позивач в якості відповідача не зазначає.

На підтвердження своєї правової позиції відповідач наводить висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17, замісто якого правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 11) 29.06.2021 о 17:05 на проспекті Повітрофлотському, 1, у місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DACIA SANDERO, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , яким керував ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), страхувальник/власник полісу - ОСОБА_3 , та автомобіля HYUNDAI MATRIX, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_6 , страхувальник/власник полісу - ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником DACIA SANDERO, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_6 , є ОСОБА_2 (а.с. 9).

Матеріалами справи підтверджено, що власником автомобіля HYUNDAI MATRIX, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.201137657 (дата реєстрації договору в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 03.09.2020) укладеного між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_3 , строк дії договору з 04.09.2020 по 03.09.2021 включно, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну 130 000, 00 грн, франшиза становить 2600,00 грн (а.с. 10).

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» розглянула страховий акт № 6368/1, складений за результатами дорожньо-транспортної пригоди 29.06.2021 (а.с. 12), та прийняла рішення про страхове відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 22 485, 55 грн, про що ОСОБА_1 було повідомлено листом від 19.08.2021 вих. № 0082897 (а.с. 13).

На думку позивача, франшиза у розмірі 2 600,00 грн та завдана ДТП моральна шкода має бути стягнута на його користь солідарно з: ОСОБА_2 (відповідача 1) - як особи відповідальність якої, як власника транспортного засобу застрахована, та ОСОБА_3 (відповідача 2) - як страхувальника, відповідно до полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № ЕР.201137657 оформленого страховиком - страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Норми права, які застосував суд, та мотиви суду

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України «Про страхування» (№ 1961-IV).

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 IV).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика /п. 86/.

Сторонами у справі не оспорюються обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, наявність вини у ДТП ОСОБА_4 .

З огляду на встановлені обставини справи та наведені правові норми суд вважає, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до неналежних відповідачів.

При цьому, суд бере до уваги правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 395/853/19 (провадження № 61-8483св21), за змістом якої:

«Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц)».

У постанові Верховного Суду від 28.10.2019 у справі № 591/746/16-ц (провадження № 61-24711св18) зазначено, що ст.ст. 11, 33 ЦПК України передбачено, що заміна неналежного відповідача судом можлива лише як результат вирішення клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Суд не наділений самостійним правом без відповідного клопотання позивача здійснювати заміну первісного відповідача або залучати в якості співвідповідача іншу особу.

Позивач клопотання про заміну заміну первісного відповідача належним відповідачем до суду не подав. Суд не наділений самостійним правом без відповідного клопотання позивача здійснювати заміну первісного відповідача або залучати в якості співвідповідача іншу особу.

Оскільки в межах справи, що є предметом розгляду, суд встановив дані про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі, а саме особі, винній у ДТП, то дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є неналежнима відповідачами, з огляду на що у позові до вказаних осіб слід відмовити.

Висновок суду

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , слід відмовити у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З огляду на те, що у задоволені позову відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення коштів, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич