242/138/22
Іменем України
02 березня 2022 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у м. Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
12.01.2022 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Стислий виклад позиції позивача.
В обґрунтування позову зазначив, що перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Курахівська». Під час роботи з ним стався нещасний випадок, що було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, у зв`язку з чим встановлено 50 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 170000,00 грн.
Процесуальні дії у справі.
13.01.2022 р. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Відповідач ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «Курахівська» - надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що надані позивачем докази жодним чином не доказують наявності у нього моральних страждань. Вважає, що сукупні складові, які визначають можливість настання його цивільно-правової відповідальності у даній справі відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, звільнений 18.06.2019 р. за ст.38 КЗпП України.
Як вбачається з Акту № 9 від 26.11.2014 р., нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 24.11.2014 р. об 11.00 годині було визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.
Вирішуючи питання про право на відшкодування моральної шкоди та її розмір суд приходить до такого.
Рішенням Конституційного Суду від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, виникає у позивача з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК.

Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0041240 від 01.03.2017 р. ОСОБА_1 повторно встановлено 50 % втрати працездатності.

Також на підтвердження заявлених вимог позивачем надано довідку МСЕК серії АВ № 0868527 від 01.03.2017 р., відповідно до якої позивачу встановлено 3 групу інвалідності у зв`язку з трудовим каліцтвом безстроково.

Надані виписка з історії хвороби, вкладиши до медичної карти, довідку про тимчасову непрацездатність.

Інших доказів, що підтверджували б первинний ступінь втрати професійної працездатності позивачем не надано.

Таким чином, надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків внаслідок трудового каліцтва, що, у свою чергу, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Проте, доказів на підтвердження моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК не надано, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного підприємства «Селидівввугілля», , розташоване за адресою: Донецька область, м.Селидове, вул..К.Маркса, 41, про відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення було складено та підписано 02.03.2022 року.

Суддя В.Г.Черков