Справа № 351/1679/21
Номер провадження №2/351/113/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2022 року м.Снятин
Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого-судді Собка В.М.
за участі: помічника судді Пустовойтової Л.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -
Представник позивачки за дорученням ОСОБА_4 подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити, розгляд справи просив провести без участі позивачки та її представника, зазначив, що проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача не заперечує.
Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду письмову заяву по суті спору та відзив на позовну заяву не надав, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується, зокрема, телефонограмою від 17.03.2022, у судове засідання не з`явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, у телефонній розмові 17.03.2022 зазначив, що про справу знає, однак до суду з`являтися не буде.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів заочно у відсутності відповідача та без фіксування судового засідання технічними засобами.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 22.06.2002 по 04.10.2012. Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2012 шлюб між сторонами було розірвано.
Із вказаного рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2012, судом також встановлено, що у період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , якого після розірвання шлюбу залишено проживати із матір`ю ОСОБА_1 .
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2012 вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 350 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, стягнення аліментів починалося з 18.10.2012, та н підставі цього рішення суду було видано виконавчий лист.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 03.10.2018 розмір стягуваних із ОСОБА_2 аліментів, призначених рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30.10.2012 змінено, а саме збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 350,00 грн. до 1300,00 грн. щомісячно, стягнення яких починалося з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого було видано виконавчий лист.

Згідно із Постановою Головного державного виконавця Снятинського РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ) від 25.09.2020 виконавче провадження ВП №57792212 про стягнення із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 закінчено, у зв`язку із досягненням ОСОБА_3 повноліття.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивачка вказує у своїх позовних вимогах, що відповідач ОСОБА_2 не виконував у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, за період з 19.09.2020 по 14.09.2021 включно у сумі 40389,30 грн., що підтверджено довідкою-розрахунком заборгованості Снятинського РВ ДВС Південно-Західного МУМЮ (м. Івано-Франківськ).

Відповідно до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Матеріали цивільної справи містять довідку-розрахунок про розмір заборгованості у сумі 40389,30 грн. - дана довідка була складена державним виконавцем відповідно до вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорюється. Доказів протилежного суду не надано.

Згідно із ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

У ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Відповідно до ч.3 ст.194 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

З урахуванням вимог діючого законодавства, суд вважає, що підстав для стягнення заборгованості по аліментах немає, оскільки всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності.

У разі задоволення позовних вимог та стягнення боргу по аліментах, фактично це призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми, а тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. До того ж відсутній спір про розмір заборгованості по аліментам, і в даному випадку питання про стягнення заборгованості по аліментах має вирішуватися в рамках виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 не виконував рішення суду по сплаті аліментів, однак, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону.

Згідно ч.4 ст.195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження» і суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені під час розгляду справи №6-850 св 17.

Враховуючи викладене, сума заборгованості по аліментах в даному випадку не підлягає стягненню в судовому порядку, а має стягуватись державним виконавцем у порядку передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч.7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустиме.

Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягувалися на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.

Оскільки стягнення заборгованості по аліментах, як самостійний предмет позову при наявності виконавчого листа про стягнення аліментів, не передбачений нормами матеріального права, а порядок стягнення аліментів та заборгованості за ними проводиться в порядку ст.ст. 194-195 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості по аліментах задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 пені за несплату аліментів, то слід зазначити наступне.

Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч.1 ст.196 СК України. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів, нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів у ОСОБА_2 станом на 19.09.2020 становить 40389,30 грн., із розрахунку: 40389,30 грн. (розмір заборгованості) х 360 днів (кількість днів прострочення з 19.09.2020 по 14.09.2021 включно) х 1%, що дорівнює 145401,48 грн., однак зважаючи на обмеження, встановлене у ст.196 СК України, не більше 100% заборгованості, розмір неустойки відповідає розміру заборгованості, а саме: 40389,30 грн.

Вказаний висновок, який викладеній у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч.4ст.263 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на вказане суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а саме: у частині стягнення заборгованості за аліментами - у задоволенні позову слід відмовити, а у частині стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів позов слід задоволити, та слід стягнути із відповідача ОСОБА_2 у користь позивачки ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 40389,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. 180, 182, 185, 187, 194-196 Сімейного Кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів - задоволити частково.

Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені (неустойки) за несвоєчасну сплату аліментів - задоволити.

Стягнута з із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , пеню (неустойку) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 19.09.2020 по 14.09.2021 у сумі 40389,30 (сорок тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень, 30 коп.).

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий: Василь СОБКО