Провадження № 2/161/831/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Борсук К.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/16822/21 за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Службу у справах дітей Підгайцівської сільської ради, до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачказвернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 05.11.2018 уклала шлюб з відповідачем. У подружжя від шлюбу є малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з тим, подружні відносини між подружжям не склалися через різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутність взаєморозуміння, поваги, подружжя спільного господарства не веде. На підставі наведеного, просить розірвати шлюб. Крім того, позивачка просить вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, оскільки в добровільному порядку відповідач дане питання вирішити не бажає.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, призначено розгляд справи в порядку загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 1 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 1 лютого 2022 року постановлено замінити у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Службу у справах дітей Луцької міської ради на належну - Службу у справах дітей Підгайцівської сільської ради.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Третя особа - Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради у письмовому висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 28.10.2021 №6, вказала, що вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 5 листопада 2018 року сторони зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Лищенської сільської ради Луцького району Волинської області, актовий запис №9 (а.с. 7).

У подружжя від шлюбу є малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства,сторони втратили почуття взаємної любові, поваги, шлюб існує лише формально.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам малолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати.

За змістом частини другої ст.ст. 114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради у письмовому висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської області від 28.10.2021 №6, вказала, що вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Так, у висновку вказано, що ОСОБА_1 разом із донькою від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають за адресою АДРЕСА_1 .

Зауважено, що для дитини створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку, кімната окрема, є окреме місце для відпочинку, гри, дитячі книги, розвиваючі ігри.

ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад освіти «Іскринка».

Вказано, що батько дитини із сім`єю не проживає, кошти на утримання дитини не надає, систематико затіває сварки, водночас, підтримує стосунки з донькою.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Судом встановлено, що позивачка не чинить відповідачу будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні із донькою, а також участі у її вихованню.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як дитина весь час проживає разом із матір`ю.

При таких обставинах, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визначивши місце проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Інші доводи та заперечення відповідача не спростовують правових висновків суду.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 110, 111, 112 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Бережанка Горохівського району Волинської області, та ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Луцьку Волинської області, зареєстрований 5 листопада 2018 року у Виконавчому комітеті Лищенської сільської ради Луцького району Волинської області, актовий запис №9 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_1 (місце реєстрації - АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Служба у справах дітей Підгайцівської сільської ради, місце знаходження: Луцький район, с. Підгайці, вул. Шкільна, 30.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено

та підписано 14.04.2022.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк