Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2450/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 31 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №289/2450/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування, визнання права власності на земельні ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати дійсними договори дарування земельних ділянок площею 3,2612 га та 1,6187 га з відповідними кадастровими номерами №:02:000:0133 та №:01:000:0193, що розташовані в межах населених пунктів на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 3,2612 га з кадастровим номером :02:000:0133, реєстраційний номер 50, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області;

- визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,6187 га з кадастровим номером :01:000:0193 реєстраційний номер 000, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області;

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 подарував йому земельну ділянку площею 3,2612 га, кадастровий номер :02:000:0133 та земельну ділянку площею 1,6187 га кадастровий номер :01:000:0193, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за межами населених пунктів на території Заболотьської сільської ради Радомишльського району Житомирської області відповідно до договорів дарування від 29 грудня 2015 року, що належали ОСОБА_2 на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2013 року по цивільній справі №289/1564/13-ц.

Вказує, що зазначений договір нотаріально не посвідчений, відповідач ухиляється від такого посвідчення, незважаючи на те, що сторони домовилися про посвідчення договору. Стверджує, що відсутність нотаріального посвідчення договору порушує його права. Зазначає, що у зв`язку з наявністю низки розбіжностей в імені та по батькові особи відповідача та те, що оригінали правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки втрачені, вони не можуть укласти договори дарування земельних ділянок. Вказує, що на даний час земельні ділянки фактично йому передані і знаходяться у його володінні, користуванні і розпорядженні. Крім того, зазначає, що нотаріус відмовляється посвідчити договори дарування спірних земельних ділянок, оскільки право на добровільне відчуження було у відповідача лише на протязі одного року з моменту набуття (реєстрації) цих земельних ділянок за іноземним громадянином та те, що такий однорічний термін продовжуватись (збільшуватись) не може. Враховуючи вищевикладене просить задовольнити його позов в повному обсязі.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, не надано оцінку всім доказам по справі. Зазначає, що судом першої інстанції порушено його право на справедливий розгляд справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 29 грудня 2015 року між сторонами укладено письмовий договір, згідно якого відповідач подарував позивачу земельну ділянку площею 3,2612 га з кадастровим номером №:02:000:0133, яка розташована в межах населених пунктів на території Заболотської сільради Радомишльського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також право на земельну частку (пай) яка знаходиться в колективній власності КСП «Явор» с. Заболоть Радомишльського району площею 3,02 умовних кадастрових гектарів з можливим подальшим переоформленням в земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2013 року у справі №289/1564/13-ц за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно, а саме на

- цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , вартість домоволодіння складає 86 485,00 грн в порядку спадкування після смерті- ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 82 роки в м. Чернігів;

- земельну ділянку загальною площею 0,2500 га (кадастровий номер - :09:002:0034), цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №108493, виданого на підставі рішення від 14 серпня 2009 року, 33 сесії 5 скликання та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №14, на ім`я « ОСОБА_3 »;

- земельну ділянку загальною площею 0,4392 га (кадастровий номер - :09:002:0035), цільовим призначенням -для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №108494, виданого на підставі рішення від 14 серпня 2009 року, 33 сесії 5 скликання та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №15, на ім`я « ОСОБА_3 »;

- земельну ділянку загальною площею 3,2612 га (кадастровий номер - :02:000:0133), цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №060421, виданого на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА №139 від 15.05.2003 та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №171, на ім`я « ОСОБА_3 »;

- грошові внески зі всіма нарахуваннями та компенсаціями по ним на особових (депозитних) рахунках №4270, №1457, №91551/120, №91551/605 тощо, які знаходяться в Радомишльському ТВБВ №10005/01 філії - Житомирське ОУ №10005 ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Київ на ім`я жительки села Заболоть гр. ОСОБА_3 , 1930 року народження.

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Явір» с. Заболоть Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки у натурі (на місцевості), на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН №152775, виданого 19 червня 2008 року Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області на підставі рішення (розпорядження) №282 Радомишльської РДА від 13 вересня 1996 року на ім`я « ОСОБА_4 »;

- грошові внески зі всіма нарахуваннями та компенсаціями по ним на особових (депозитних) рахунках №2257 тощо, які знаходяться в Радомишльському ТВБВ № 10005/01 філії - Житомирське ОУ №10005 ПАТ «Державний ощадний банк України» м. Київ на ім`я жителя села Заболоть гр. ОСОБА_4 , 1928 року народження.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 03 грудня 2018 року вбачається, що 16 березня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:02:000:0133 та 31 серпня 2016 року на земельну ділянку з кадастровим номером №:01:000:0193 площею відповідно 3,2612 га та 1,6187 га, які розташовані в межах населених пунктів на території Заболотської сільради Радомишльського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї, а як встановлено судом, то право власності на спірні земельні ділянки було зареєстроване за відповідачем 16.03.2016 та 31.08.2016, а договір дарування, який позивач просить визнати дійсним, укладений між сторонами 29.12.2015, тобто на час його укладення вказані земельні ділянки не могли бути об`єктом цивільних прав і відповідно відповідач не набув права розпоряджатись земельними ділянками до моменту державної реєстрації права власності, що відбулось пізніше ніж укладено договір дарування, а тому позовні вимоги щодо визнання дійсним вищевказаного договору дарування задоволенню не підлягають. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги щодо визнання права власності на спірні земельні ділянки задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги є похідними від вимог щодо визнання договору дарування дійсним.

Колегія суддів з наведеними висновками суду першої інстанції погоджується в повній мірі.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст. ст. 717 ч.1, 719 ч.2, 640 ч.3 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 06.11.2009 за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п.13) роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Так, за приписами ст. 218 ч.2 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Указана норма надає суду право визнати укладений усно правочин, який під загрозою недійсності мав бути укладений у письмовій формі, у разі спору дійсним, але якщо одна з сторін вчинила певну дію, а друга підтвердила її шляхом прийняття виконання або іншими діями. При цьому, норма не є імперативною, а відтак не зобов`язує суд визнавати такий правочин в усіх випадках дійсним.

Відповідно до вимог ст. 220 цього Кодексу в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2019 за №665/2266/16-ц (провадження №61-29416св18) зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які є предметом договору купівлі-продажу від 29 грудня 2015 року були втрачені і лише наприкінці 2018 року були відновлені, відтак вказані земельні ділянки не могли бути об`єктом оспореного договору купівлі продажу від 29 грудня 2015 року.

У відповідності до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Встановлено, що 16 березня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером №:02:000:0133 та 31 серпня 2016 року на земельну ділянку з кадастровим номером №:01:000:0193 площею відповідно 3,2612 га та 1,6187 га, які розташовані в межах населених пунктів на території Заболотської сільради Радомишльського району Житомирської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а договір купівлі-продажу укладено 29 грудня 2015 року.

Отже відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України земельні ділянки кадастровий номер №:02:000:0133, площею 3,2612 га та кадастровий номер №:01:000:0193, площею 1,6187 га, станом на момент укладення договору купівлі-продажу не були сформовані, не визначено їх площі, межі та не внесено інформацію до Державного земельного кадастру.

Доданий до справи договір дарування земельної ділянки не містить обов`язку дарувальника передати у дар земельну ділянку у майбутньому, відтак є реальним, тобто таким, що набуває чинності з моменту передання дарунка та належного посвідчення договору.

Тож договір, який міститься в справі не покладає на дарувальника будь-яких обов`язків, а відтак може свідчити лише про наміри укласти такий договір.

До посвідчення договору та передання земельної ділянки, дарувальник у будь-який час може відмовитися від наміру укласти такий договір та така відмова є його беззаперечним правом.

Неможливо зобов`язати будь-яку особу всупереч її волі укласти договір дарування, навіть якщо такі наміри мали місце та були зафіксовані у письмовій формі.

Письмових доказів у підтвердження того, що сторони домовилися щодо всіх істотних умовах договору дарування і відбулося повне або часткове його виконання, однак сторона відповідача ухилилася від нотаріального посвідчення, позивач не надав і таких у процесі розгляду справи не здобуто.

Не можна також погодитись із доводами ОСОБА_1 про наявність підстав для визнання дійсним договору дарування земельних ділянок у порядку, визначеному частиною 2 статті 220 ЦК України, оскільки жодних обставин, які свідчать, що відбулося повне або часткове виконання цього договору, не встановлено.

Крім того, однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-1288цс17.

Судом першої інстанції не було встановлено ухилення ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору дарування. Навпаки, встановлено, що відповідач 02 лютого 2019 року видав довіреність на ім`я ОСОБА_5 , яку уповноважив подарувати земельні ділянки кадастровий номер №:02:000:0133, площею 3,2612 га та кадастровий номер №:01:000:0193, площею 1,6187 га , які знаходяться за адресою: Україна, Житомирська область, Радомишльський район, сільська рада Заболоть ОСОБА_1 . Довіреність була видана строком на три роки, тобто до 02 лютого 2022 року.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді