Справа № 658/3958/19
(провадження № 2/658/436/22)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді Подіновської Г.В.,

за участю секретарів: Марчук В.І., Яковлєвої А.В., Півкач Д.М., Уманець А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Каховці Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя мотивуючи вимоги тим, що у період зареєстрованого шлюбу позивач та відповідач за спільні кошти придбали будинок АДРЕСА_1 . Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, тому позивач був змушений звернутися до суду із вказаним позовом

Просить суд розділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, шляхом визнання за позивачем права спільної часткової власності на Ѕ частку будинку житлового садибного типу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі, надав відповідь на відзив.

Відповідач, представник відповідача позовні вимоги не визнали, надали відзив на позовну заяву, у відповідності до якого просили застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків, вважає необхідним позов задовольнити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.12.1994 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який в подальшому було розірвано у відповідності до рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 10.06.2015 року (а.с. 34, 35).

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 28.07.2008 року відповідачем було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 132, 133).

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником будинку житлового садибного типу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності за відповідачем вказана 1/1, у вказаному будинку зареєстровані позивач і відповідач (а.с. 18-20).

Зазначений будинок придбано сторонами за спільні кошти у період зареєстрованого шлюбу, позивач працював, мав стабільний доход та можливість придбати спірний будинок (а.с. 21-33).

Свідок ОСОБА_5 у судовому засідання пояснила, що перебуває у дружніх відносинах зі сторонами по справі, у 2008 році позивач та відповідач разом купували спірний будинок, гроші позичали у неї удвох, позивач вже близько 7 років як пішов від відповідача, бо погіршувалися сімейні стосунки, були конфлікти.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що проживає по сусідству зі сторонами по справі, позивач не працював, були сімейні дебоші, близько 5-7 років назад позивач пішов з дому, кричав на відповідача, казав, що будинок йому не потрібен, сімейним господарством завжди займалася відповідач.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що відповідач неодноразово брала у борг гроші, писала розписки, сама повертала, у сім`ї були конфлікти, позивач вчиняв бійки з відповідачем.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що позивач і відповідач конфліктували між собою, про спірний будинок нічого не знає, але ремонт у ньому робила відповідач за власні кошти, позивач ніде не працював, вживав спирті напої.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Показання допитаних у судовому засіданні свідків, не є достатніми доказами на спростування презумпції спільної сумісної власності сторін у справі на спірний будинок, оскільки вони містять суперечливі дані та не підтверджені письмовими доказами.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача.

У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведених норм закону суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності для пред`явлення вимог щодо поділу спільного майна подружжя.

Будь-яких доказів, які б спростували дані обставини та підтверджували про порушення права позивача раніше ніж подання позову вперше матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, то таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, розділивши майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_4 права спільної часткової власності на Ѕ частку будинку житлового садибного типу, загальною площею 73,0 кв.м, житловою площею 38,1 кв.м., що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:017:0053 за адресою: АДРЕСА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 49, 81, 141, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 69 71, 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 116, 147 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_1 ), в інтересах якого діє ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНКОПП: НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Розділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , шляхом визнання за ОСОБА_4 права спільної часткової власності на Ѕ частку будинку житлового садибного типу, загальною площею 73,0 кв.м, житловою площею 38,1 кв.м., що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:017:0053 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 2500,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Каховський міськрайонний суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Г. В. Подіновська