Справа № 127/2535/22
Провадження № 2/127/310/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2022 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Горденко Г.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та способу їх стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та способу їх стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували в зареєстрованому щлюбі, який 06.02.2007 року розірвано у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 174.

01.06.2007 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , в зв`язку з чим змінила своє прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Від шлюбу із ОСОБА_4 у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_6 , яка після розірвання шлюбу між сторонами, залишилась проживати із позивачем та перебуває на її утриманні.

07.06.2017 р. рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, по справі № 127/8604/17 було змінено розмір аліментів, які згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.01.2007 року у справі № 2-925/07 стягувались з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі 200 грн., щомісячно і був встановлений новий розмір аліментів в твердій грошовій сумі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що по справі був виданий виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у відділі ДВС за місцем проживання відповідача. Відповідач сплачує аліменти у визначеному судом розмірі 1000 грн. на місяць, однак визначена судом сума на даний час є недостатньою для утримання дитини усім належним та необхідним та суперечить нормам СК України, що й стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом, в якому просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню із відповідача на користь позивача на утримання дитини та стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дітей відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути із відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та оплаті професійної правничої допомоги.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб та призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково та не заперечив проти стягнення аліментів на утримання доньки в тому розмірі, який просить позивач, однак заперечив проти стягнення з нього судових витрат.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 06.02.2007 року у відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 174, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 18.04.2007 року та копією рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 25.11.2014 року.

01.06.2007 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 , в зв`язку з чим змінила своє прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Від шлюбу із ОСОБА_4 у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.07.2021 року, яка після розірвання шлюбу між сторонами, залишилась проживати із позивачем та перебуває на її утриманні.

07.06.2017 р. рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, по справі № 127/8604/17 було змінено розмір аліментів, які згідно рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 24.01.2007 року у справі № 2-925/07 стягувались з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі 200 грн., щомісячно і був встановлений новий розмір аліментів в твердій грошовій сумі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить:дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину і його виконання.Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями частини першої статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо зміни способу та розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні сина, взаємний обов`язок батьків по його утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим змінити спосіб та розмір стягуваних аліментів на утримання дитини, та встановити їх в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Що стосується заявлених позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача понесених нею витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Як визначено в п. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до Договору - Квитанції №07 від 26.01.2022 року, прийнято від ОСОБА_2 , за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви про зміну розміру та способу аліментів на утримання дитини 1100 (одну тисячу сто) гривень.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При розгляді питання про розподіл судових витрат, відповідач та його представник просили відмовити у стягненні судових витрат в повному обсязі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1100 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи зважаючи на те, що справа є незначної складності. Крім того, оцінка дій, що полягали у: "допомозі по оформленню позовної заяви», вказує на їх невідповідність критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України з огляду на те, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи, не потребували вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Враховуючи аргументи позивача, наведені в частині вимог про стягнення витрат в обґрунтування розміру даних витрат та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі 1100 грн., буде суперечити принципу розподілу таких витрат, суд, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 550, 00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат слід залишити за позивачем.

Згідно ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в сумі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 80, 180, 182, 183, 185, 199 СК України, ст. ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 133,137, 141, 244, 263, 273, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року у цивільній справі № 127/8604/17.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 550 гривень витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.06.2017 року у справі № 127/8604/17 повернути до суду виконаним станом на день набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01.03.2022 року.

Суддя: