ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2022 року м. Чернівці

Справа № 725/7051/19

Провадження №22-ц/822/103/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючог - Литвинюк І.М.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар - Скрипка С.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2021 року та на додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року, головуючий у І-й інстанції - Вольська-Тонієвич О.В.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Чернівцігаз Збут» у грудні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за природній газ.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідачці ОСОБА_1 надаються послуги по газопостачанню в квартиру АДРЕСА_1 . Однак відповідачка неналежно виконує свої зобов`язання по сплаті коштів за природній газ, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в сумі 175 629, 86 грн.

Вказувало на те, що на попередження про сплату заборгованості ОСОБА_1 не реагує, таким способом відмовляючись у добровільному порядку сплатити борг.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» заборгованість за природній газ у розмірі 175 629,86 грн, а також судові витрати за подання позовної заяви до суду в розмірі 2 634,45 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» заборгованість за природній газ у розмірі 29 326,54 грн.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року (з урахуванням ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2021 року про виправлення описки) заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Чернівцігаз Збут» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у розмірі 17 015 грн.

На зазначені рішення суду позивач ТОВ «Чернівцігаз Збут» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника відповідача відмовити повністю, а також стягнути судові витрати.

Посилається на те, що оскаржувані рішення суду першої інстанції є незаконними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки суд при ухваленні оскаржуваних рішень неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; порушив норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору; обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що правові відносини між постачальником природного газу та споживачем регулюється відповідним законодавством України. Ліцензовану діяльність з постачання газу проводить ТОВ «Чернівцігаз Збут» (як постачальник газу), а ліцензовану діяльність з розподілу газу (транспортування, встановлення вузлів обліку газу, облік газу тощо) проводить АТ «Оператор газорозподільної системи «Чернівцігаз» (як оператор ГРМ).

Визначення обсягів спожитого побутовими споживачами природного газу відноситься до виключної компетенції Оператора ГРМ.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні стягнення частини заборгованості, судом безпідставно зроблені висновки про неможливість споживання відповідачем природного газу в обсягах, визначених Оператором ГРМ. В матеріалах справи відсутні докази, що ТОВ «Чернівцігаз Збут» невірно визначило вартість вказаного оператором ГРМ об`єму газу. За відсутності належних і допустимих доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу Оператором ГРМ, всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення ТОВ «Чернівцігаз Збут» посилається на те, що додаткове рішення суду є незаконним та необґрунтованим. До заяви про перегляд заочного рішення (перша заява по суті) не було подано попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, а тому сам факт неподання до суду попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат разом із першою заявою по суті, є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Надані представником відповідача документи не доводять факту понесення відповідачем витрат на послуги адвоката та їх розміру.

Підпис відповідача у звіті про надані послуги не відповідає підпису відповідача, який міститься в договорі про надання юридичної (правничої) допомоги №101/20 від 22.06.2020 року.

Представником відповідача не надано суду доказів, що він має касу і веде касову книгу. Відтак, адвокат відповідача не може сам виписувати квитанцію чи касовий прибутковий ордер про отримання коштів, а з наданих представником відповідача документів неможливо встановити точної вартості отриманих позивачем послуг, а також факт оплати вказаних послуг.

На апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив, у якому посилається на те, що рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2021 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року є законними і ґрунтуються на засадах верховенства права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач належним чином не обґрунтував та не довів відповідними доказами обставини нарахування об`ємів спожитого газу, а саме 22 851,33 м.куб, які ОСОБА_1 спожила у серпні 2018 року.

АТ «Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз» та позивач на виконання наведених вимог не довели, що збоку оператора ГРМ відбувалися спроби для контрольного зняття показань лічильника газу, оскільки в матеріалах справи відсутній акт про порушення, а також останнім не проведено процедуру нарахування за граничними об`ємами споживання газу через 20 днів з моменту не допуску представника оператора для знаття показника.

В ході розгляду справи ні представник позивача, ні представник третьої особи не змогли надати інформацію про обсяг зафіксованого показника спожитого газу за березень 2018 року. Представник АТ «Оператор газорозподільної системи Чернівцігаз» в судовому засіданні повідомив, що показник 260 куб.м газу, спожитого за березень 2018 року, є умовним.

При цьому представник позивача та третьої особи так і не змогли пояснити, яким чином позивачка, користуючись центральним опаленням та використовуючи лише газову плиту та газовий водонагрівач «Титан», спожила за серпень 2018 року 22 851,33 м3 газу.

Враховуючи положення п. 4 гл. 4 розд. IX Кодексу ГРМ, та виходячи із загальної площі квартири позивачки (67,30 кв.м), можна зробити висновок про те, що ОСОБА_1 за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року спожила природний газ у таких обсягах: за квітень 2018 року - 755,10 м (132 куб.м х 67,30 кв.м х 8,50% /100 = 755, 10 куб.м), а не 0 куб.м; за травень 2018 року - 684,03 куб.м (132 куб.м х 67,30 кв.м х 7,70%/100 = 684,03 куб.м), а не 0 куб.м; за червень 2018 року - 559, 66 м3 (132 куб.м х 67,30 кв.м х 6,30%/100 = 559,66 куб.м), а не 0 куб.м; за липень 2018 року - 568,55 м3 (132 куб.м х 67,30 кв.м х 6,40%/100 = 568, 55 куб.м), а не 0 куб.м; за серпень 2018 року - 577, 43 куб.м (132 куб.м х 67,30 кв.м х 6,50%/100 = 577,43 куб.м), а не 22 851,33 куб.м.

Отже, розрахунок відповідача щодо спожитих позивачкою обсягів природного газу не відповідає вимогам Кодексу ГРМ.

Розмір витрат, понесених відповідачкою у зв`язку із розглядом даної справи, є підтвердженим, обґрунтованим та повністю відповідає критеріям співмірності, при цьому ні суд, ні інша сторона не може втручатись у відносини між адвокатом та клієнтом (в тому числі визначати порядок здійснення розрахунків), з огляду на що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат підлягає задоволенню.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2021 року та додаткового рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 статті 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином не обґрунтував та не довів відповідними доказами обставини нарахування об`ємів спожитого відповідачкою газу. При цьому згідно з наданою довідкою про розрахунок боргу, найбільшу кількість об`ємів газу, а саме 22 851,33 м куб, ОСОБА_1 спожила в серпні 2018 року, що на думку суду, фізично неможливо, особливо у літній період.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не відповідає обсягам фактично спожитого нею природного газу за період з червня 2016 року по серпень 2018 року, а тому при ухваленні рішення суд виходить із розміру заборгованості, яка визнається відповідачкою, тобто в сумі 29 326,54 грн.

Крім того, на наведені вище обставини звертав увагу Чернівецький апеляційний суд у своїй постанові від 11 травня 2021 року.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, та з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Чернівцігаз Збут» відповідачці ОСОБА_1 надаються послуги по газопостачанню до квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим, для проведення розрахунків, їй відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до наданої позивачем довідки про розрахунок боргу, заборгованість ОСОБА_1 за період з червня 2016 року по серпень 2018 року складає 175 629, 86 грн.

Також встановлено, що 24 жовтня 2018 року квартира ОСОБА_1 була відключена від газопостачання.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» (далі - Закон № 329-VIII), Кодексом ГРМ, Правилами № 2496, Типовим договором № 2498, Типовим договором № 2500 та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з пунктами 23, 37 частини першої статті 1 Закону № 329-VIII побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону № 329-VIIІ постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості в кількості та порядку, передбаченого договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Частинами першою - третьою статті 18 Закону № 329-VIIІ передбачено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.

Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

У пунктах 1, 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ вказано, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону № 329-VIIІ.

Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Дія цього Кодексу поширюється на операторів ГРМ, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за договором розподілу природного газу здійснюються за тарифом, встановленим регулятором для відповідного оператора ГРМ, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача.

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Основні засади комерційного обліку природного газу в ГРМ врегульовані в пунктах 1-5 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ, у яких вказано таке.

Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VІ цього Кодексу (пункт 2).

У пункті 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ зазначено, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.

Главою 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ врегульовано порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення).

У пункті 1 цієї глави вказано, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ.

У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Згідно з пунктом 2 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць.

У пункті 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ вказано, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

З пункту 3 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРМ вбачається, що у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого представник Оператора ГРМ не здійснив контрольне зняття показань лічильника газу (за його наявності на об`єкті споживача), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв з дня останнього контрольного зняття показань лічильника до дня забезпечення вільного доступу представникам Оператора ГРМ для контрольного зняття показань лічильника. При цьому представник Оператора ГРМ в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення і до цього часу споживач може забезпечити доступ представникам Оператора ГРМ для контрольного зняття показань лічильника газу. У разі забезпечення споживачем доступу представникам Оператора ГРМ протягом цього строку для контрольного зняття показань лічильника газу та зняття таких показань процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Розділом ІІІ Правил № 2496 врегульовано порядок постачання природного газу побутовим споживачам.

У пункті 2 розділу ІІІ Правил № 2496 указано, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Згідно з пунктами 1.1, 1.3 розділу І Типового договору № 2498 цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 розділу І Типового договору № 2498 вказано, що терміни, що використовуються в цьому договорі, мають такі значення, зокрема: норми споживання - об`єм та вид споживання природного газу, установлені згідно із законодавством для проведення побутовими споживачами розрахунків за спожитий природний газ у разі відсутності лічильників газу; підтверджений обсяг природного газу - об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, підтверджений оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) та доведений оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом ГТС, затвердженим постановою регулятора від 30 вересня 2015 року № 2493; споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (пункт 2.1 розділу ІІ Типового договору № 2498).

Розділом V Типового договору № 2498 врегульовано порядок обліку природного газу, що передається споживачу.

У пункті 5.1 цього розділу вказано, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

У пункті 5.3 розділу V Типового договору № 2498 передбачено, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (куб. м) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі ГРМ.

Порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу ГРМ та з урахуванням вимог цього договору (пункт 5.4).

Відповідно до пункту 5.5 розділу V Типового договору № 2498 споживач, що є побутовим, який за умовами цього договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ в один із таких способів: 1) через особистий кабінет на сайті оператора ГРМ; 2) за телефоном; 3) шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) оператора ГРМ; 4) на електронну адресу.

У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Оператор ГРМ зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу та формувати об`єм розподілу та споживання природного газу по Споживачу за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань.

Розділом ІV Типового договору № 2500 врегульовано питання ціни, порядку обліку та оплати природного газу.

У пунктах 4.1, 4.2, 4.3 розділу ІV Типового договору № 2500 вказано, що споживач розраховується з постачальником за природний газ за ціною, що становить ______. Ціна на газ має зазначатися постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін на природний газ суми, вказані в рахунках, відображають кожну таку диференційовану ціну окремо. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 4.6 розділу ІV Типового договору № 2500 передбачено, що усі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору.

Згідно із частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Як встановлено рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 травня 2021 року у справі 725/3556/20, за позовом ОСОБА_1 до АТ «ОГС «Чернівцігаз» про визнання дій незаконними щодо нарахування об`ємів споживчого природного газу, відповідачем не доведено, що збоку оператора ГРМ відбувалися спроби для контрольного зняття показань лічильника газу, оскільки в матеріалах справи відсутній акт про порушення, а також останнім не проведено процедуру нарахування за граничними об`ємами споживання газу через 20 днів з моменту не допуску представника оператора для знаття показника.

Також в постанові зазначено, що стосується доводів, за якими суд мав зробити правомірний висновок про те, що зафіксований у серпні 2018 року показник лічильника 53 312,33 куб.м є об`ємом (22 851,33 куб.м) спожитого природного газу за цей місяць, не ґрунтується на доказах, суперечить загальним принципам та сукупності уявлень можливості споживання газу в такій кількості абонентом з урахуванням характеристик житла (квартири площею 67,30 кв.м.) та облікованих газових приладів за умови відсутності централізованого опалення.

Так, судом констатовано відсутність доказів зняття показників лічильника газу за останні приблизно десять років у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим зафіксований 27 серпня 2018 року в квартирі позивачки фактичний показник лічильника газу - 53 312,33 куб.м є об`ємом, який спожитий ОСОБА_1 за останні десять років.

Суд визнав, що нарахування відповідачем об`ємів газу, який був спожитий позивачкою ОСОБА_1 щонайменше за останні десять років, у період з квітня 2018 року по серпень 2018 року (за чотири місяці), відбулося з порушенням норм Кодексу ГРМ та є неправомірним.

Таких доказів не надано позивачем на обгрунтування обставин для підтвердження заявлених вимог і в даній справі.

Посилання апелянта на те, що враховуючи рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 січня 2021 року, він зробив корегування спожитого відповідачкою природного газу за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року, не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не відповідає обсягам фактично спожитого нею природного газу за період з червня 2016 року по серпень 2018 року.

Навпаки, наданий позивачем розрахунок підтверджує штучність зазначених у ньому показань лічильника, зокрема об`єму природного газу в кількості 22 851,33 куб.м, розподіленого на об`єкт газифікації за серпень 2018 року, оскільки спожити за один літній місяць в однокімнатній квартирі площею 67,30 кв.м зазначений об`єм газу фізично неможливо.

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не обгрунтував та не довів належними доказами обставини нарахування об`ємів спожитого відповідачкою газу за вказаний у позовній заяві період, у зв`язку з чим, враховуючи часткове визнання позову, стягнув з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Чернівцігаз Збут» заборгованість за природній газ у розмірі 29 326,54 грн.

Що стосується доводів апеляційної скарги відносно додаткового рішення, слід зазначити наступне.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України , від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17).

В силу частини 2 статті 182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі, а згідно з ч.2 ст.183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Як свідчать матеріали справи, до заяви про перегляд заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 березня 2020 року було надано витяг з Договору № 101/20 від 22 червня 2020 року про надання юридичної допомоги, а до відзиву на позовну заяву надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно зі звітом (акту) про надані послуги позивачу у зв`язку із розглядом справи №725/3556/20 від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 було надано правничу допомогу, кількість затраченого часу якого дорівнює 10 год, 1 год. роботи адвоката становить 1 889,20 грн у 2020 році та 2 400 грн у 2021 році, що складає 20 424, 40 грн,

Квитанціями до прибуткового касового ордеру від 02 вересня 2020 року №02/09/1 підтверджено оплату послуг у розмірі 13 224 грн, від 29 листопада 2021 року №29/11/1 - у розмірі 7 200 грн.

Отже, надання правничої допомоги підтверджено належними та достатніми доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості на загальну суму 20 424,40 грн, які 02 грудня 2021 року були направлені позивачу.

Посилання апелянта на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат не було подано до заяви про перегляд заочного рішення, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог пункту 8 частини 2 статті 178 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс відповідач та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відповідачем подано до суду разом з відзивом на позовну заяву.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених рішень, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2021 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 листопада 2021 року та додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 01 квітня 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк