Справа № 308/7287/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р.Ю., Кожух О.А.,

за участю секретарки судового засідання Бочко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Фекийшгазі Крістіан Степанович, до SWAROG EUROPE s.r.o., Капітан Марії Юріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Фекийшгазі Крістіан Степанович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2021 року, ухвалене суддею Івановим А.П.,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Фекийшгазі К.С., звернулася до суду з позовом до SWAROG EUROPE s.r.o., ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д.В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивувала тим, що нею було набуто на праві особистої приватної власності земельну ділянку площею 0,0499 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, кадастровий номер :46:001:0256, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та набута нею на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19.04.2016.

Ця земельна ділянка була відчужена юридичній особі, зареєстрованій у Словацькій Республіці, SWAROG EUROPE s.r.o. шляхом підписання ОСОБА_3 від її імені нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. договору купівлі-продажу від 22.07.2017 за реєстровим №1270. Продаж цієї земельної ділянки було вчинено за ціною 21 900 гривень.

Розпоряджаючись належним їй майном, ОСОБА_3 діяв на підставі довіреності, посвідченої 24.02.2016 за реєстровим №232 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А., згідно з якою вона не надавала йому повноважень укладати правочини. Як слідує зі змісту цієї довіреності, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 , що проживає за адресою : АДРЕСА_2 , зокрема на «вчинення для мене та/чи у моїх інтересах будь-яких дій щодо належного мені на праві приватної власності рухомого чи нерухомого майна, визначаючи у всіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд».

Однак спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 22.07.2017 від її імені підписав не ОСОБА_3 , що проживає за вказаною у довіреності адресою, а інша особа, яку вона не мала наміру уповноважувати на вчинення жодних дій від свого імені довіреністю від 24.02.2016 №232.

Крім цього, довіреністю від 24.02.2016 №232 вона взагалі не надавала повноважень повіреному укладати правочини. Проте на підставі цієї довіреності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за іншою адресою ніж вказана у довіреності від 24.02.2016 №232, а саме АДРЕСА_3 , відчужив належне їй на праві особистої приватної власності нерухоме майно, без згоди, всупереч волі та не в інтересах одноосібного власника цього майна, оскільки спірна земельна ділянка була продана за ціною 21 900 грн, яка в 11 разів є нижчою від ринкової, що стверджує звітом про ринкову вартість земельної ділянки, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 станом на день укладення спірного договору купівлі-продажу, відповідно до якого вартість цієї земельної ділянки становила 237 624,00 гривень.

Водночас стверджувала, що жодних грошових коштів за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.07.2017 вона не отримувала.

Наведені обставини уважає підставою для визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу від 22.07.2017 згідно з ст.215 ЦК України.

Також указувала і на те, що спірна земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею, так як була продана від її імені відповідачу SWAROG EUROPE s.r.o без її згоди, а потім неодноразово відчужена і станом на момент пред`явлення позову право власності на таку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 , а тому така підлягає витребуванню відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.

Посилаючись на наведені вище обставини, просила суд :

-визнати недійсним з моменту укладення нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. за №1270 договір купівлі-продажу, укладений 22.07.2017 між ОСОБА_1 та SWAROG EUROPE s.r.o.;

-визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0499 га, кадастровий номер :46:001:0256, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

-витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0499 га, кадастровий номер :46:001:0256, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою цього ж суду від 28.07.2020.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Фекийшгазі К.С., просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Вказувала, що оскаржене рішення ґрунтується на неналежних і недопустимих доказах, оскільки в порушення вимог ч.1 ст.78 ЦПК України судом надано правову оцінку постанові про закриття кримінального провадження від 29.12.2020, в межах якого ОСОБА_1 визнана потерпілою, тоді як відповідачі SWAROG EUROPE s.r.o. та ОСОБА_2 не мають жодного процесуального статусу у цьому кримінальному провадженні та не входять до переліку осіб, яким надсилається постанова про закриття, та у представника відповідача відсутнє право знайомитися з матеріалами кримінального провадження, а тому вказана копія постанови ним отримана незаконно. Крім цього, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.02.2021 постанова про закриття кримінального провадження від 29.12.2020, скасована. Однак висновки суду першої інстанції базуються на цій постанові, яку суд розтлумачив на власний розсуд, а встановлені нею обставини, визнав преюдиційними. Так, в оскаржуваному рішенні суд посилається на висновки почеркознавчих експертиз, якими нібито встановлено належність підпису ОСОБА_1 на довіреності від 24.02.2016. Проте матеріали справи такої експертизи не містять.

Звертала увагу і на те, що відповідачем SWAROG EUROPE s.r.o. не було надано суду доказу здійснення оплати за спірним договором купівлі-продажу, а судом не було надано правової оцінки тому факту, що вона не отримувала жодних грошових коштів за оскаржуваним договором.

Також безпідставно судом не було задоволено клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним усного договору доручення щодо розпорядження належним майном, визнання недійсною довіреності нотаріально посвідченої 24.02.2016.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки відповідачі SWAROG EUROPE s.r.o. та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представниця адвокатка Блохіна В.Ю., просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лещинець Л.В. апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити з підстав наведених у ній.

Представниця відповідачів SWAROG EUROPE s.r.o. та ОСОБА_2 адвокатка Блохіна В.Ю. апеляційну скаргу не визнала, просила таку залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Лещинець Л.В. та представниці відповідачів адвокати Блохіної В.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності.

Проте колегія суддів у повній мірі з висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на таке.

Апеляційним судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 з 25.09.2008 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2020 року розірвано. Це рішення набрало законної сили 06.04.2020, що стверджується відміткою суду /т.2 а.с.91-92/.

За час перебування ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_3 , позивачкою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 квітня 2016 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. і зареєстрований в реєстрі за №869, відповідно до якого ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,0499 га, кадастровий номер :46:001:0256, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с.133-134/.

22 липня 2017 року ОСОБА_1 , від імені якої та на підставі довіреності, посвідченої 24.02.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехманом О.А. за реєстровим №232, діяв ОСОБА_3 , уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіним Д.В. і зареєстрований в реєстрі за №1270, відповідно до якого продала, а SWAROG EUROPE s.r.o. купило вказану земельну ділянку за ціною 21 900 гривень, які згідно з п.2.1 цього договору повинні бути сплачені покупцем продавцю у строк до 22 липня 2020 року /т.1 а.с.24-25/.

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Фекийшгазі К.С., у позовній заяві від 21.07.2020 стверджувала, що жодних грошових коштів за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22.07.2017 вона не отримувала. Водночас, позивачкою не враховано, що за умовами договору обумовлені у ньому кошті повинні бути сплачені покупцем продавцю у строк до 22.07.2020 (п.2.1 договору купівлі-продажу), а тому на час складання позовної заяви 21.07.2020 строк розрахунку 22.07.2020 ще не настав.

Також судом установлено, що згідно з інформації від 20.07.2020 Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :46:001:0256 за адресою АДРЕСА_1 , то ця земельна ділянка на праві приватної власності належить відповідачці ОСОБА_2 (дата державної реєстрації права (в державному реєстрі прав) 23.12.2019, номер запису про право (в державному реєстрі прав) 34833453, державну реєстрацію права власності на яку здійснено Ужгородським міським нотаріальним округом /т.1 а.с.27/.

Отже, апеляційним судом установлено, що спірна земельна ділянка була набута подружжям ОСОБА_5 у шлюбі, а тому така їм належала на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Водночас відповідно до підпунктів 1, 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Звертаючись до суду із цим позовом позивачка ОСОБА_1 стверджувала, що спірна земельна ділянка належала їй на праві особистої приватної власності, вибула з її володіння поза її волею, оскільки була продана ОСОБА_3 на підставі довіреності від 24.02.2016 №232, якою вона його не уповноважувала на її відчуження, а тому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, визнати за нею право власності на цю земельну ділянку та витребувати її з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 , за якою ця земельна ділянка зареєстрована.

Проте, доказами, які містяться в матеріалах справи встановлено, що спірна земельна ділянка подружжям ОСОБА_5 була придбана за час перебування у шлюбі, а тому належала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. Та обставина, що у спірному договорі від 22.07.2017 у п.3.1.2 зазначено, що представник продавця свідчить, що земельна ділянка є особистою приватною власністю продавця ( ОСОБА_1 ), оскільки на час набуття права власності на неї вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, що відповідною заявою доведено до відома представника покупця, а також наявна у паспорті позивачки ОСОБА_1 відмітка про розірвання шлюбу на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2011 /т.1 а.с.16-19/, не спростовує презумпцію спільності права власності подружжя ОСОБА_5 на майно, яке ними було набуте в період шлюбу, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Як слідує з матеріалів справи, заочним рішенням Ужгородського міськайонного суду Закарпатської області від 19 квітня 2011 року у справі №2-2049/11, зокрема, шлюб зареєстрований 25.09.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №550, між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано. На підставі зазначеного рішення у паспорті позивачки зроблено відповідну відмітку про розірвання шлюбу. Проте, за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2012 року заяву задоволено, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2011 скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку на 04.10.2012 о 13:30 годині. У подальшому, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2012 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу залишено без розгляду /т.1 а.с.127-130/.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2020 року, що набрало законної сили 06.04.2020, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 25.09.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №550, розірвано.

Однак позивачка звертаючись до суду із вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку та витребування її з чужого незаконного володіння, вимог до ОСОБА_3 , як відповідача, не пред`являла, і судом першої інстанції такий до участі у справі в якості співвідповідача залучений не був.

Частиною першою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст.51 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого в ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ст.51 ЦПК України залучення судом до участі у справі особи як співвідповідача можливе лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або ж залучення в якості співвідповідача особи, яка має відповідати за позовом.

Однак розглядаючи дану справу місцевий суд не виконав вимоги ст.13 ЦПК України, не вирішив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача співвласника спірної земельної ділянки ОСОБА_3 за правилами ст.51 ЦПК України та не попередив позивачку про наслідки не вчинення даної процесуальної дії.

Апеляційний суд, відповідно до основних принципів цивільного процесу та наданих чинним ЦПК України повноважень, не має права залучати співвідповідачів на стадії апеляційного провадження.

Встановивши, що позов пред`явлено не до всіх осіб, які повинні відповідати за позовом, тому зважаючи на вказані порушення норм процесуального права, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.3 ст.376 ЦПК, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, як пред`явленого не до всіх осіб, які повинні відповідати за позовом, що не позбавляє права позивачку на звернення до суду із самостійним позовом до всіх осіб, які мають відповідати за таким позовом.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Фекийшгазі Крістіан Степанович, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Фекийшгазі Крістіан Степанович, до SWAROG EUROPE s.r.o., Капітан Марії Юріївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити, як пред`явленого не до всіх належних відповідачів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 лютого 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді