П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 квітня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Орос Вікторія Вікторівна, на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2022 року, ухвалене головуючою суддею Бенца К.К., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 12.04.2003 між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис №163.

У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Подружжя спільно не проживає з травня 2021 року, спільне господарство не ведуть, подружні відносини припинені. Вважає, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Вказує на те, що діти проживають разом з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Відповідач на протязі тривалого часу ухиляється від утримання дітей, хоча є матеріально забезпеченим, працює неофіційно, на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків чи дружини не має, а його стан здоров`я є задовільний. Позивач зазначає, що їх спільні діти являються дітьми з інвалідністю та потребують постійного лікування та систематичного медичного обстеження. Вказує на те, що позивачу не вистачає коштів самостійно утримувати дітей, оскільки донька перенесла оперативне лікування хребта з встановлення імпланту, а у сина дитячий аутизм.

З посиланням на викладене ОСОБА_1 просила суд шлюб між нею та ОСОБА_2 зареєстрований 12.04.2003 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис №163 - розірвати;

після розірвання шлюбу залишити за позивачем прізвище - ОСОБА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Також позивачка просила суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2022 року позов задоволено частково.

Шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 12.04.2003 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис №163 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду 25.08.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Залишено ОСОБА_1 після розірвання шлюбу прізвище набуте у період шлюбу - « ОСОБА_1 ».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого нею судового збору в розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 908,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить частково скасувати заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.01.2022 в частині визначеної суми аліментів на утримання дітей і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, справа розглянута судом однобічно, не всі факти судом були враховані та не всі докази оцінені, судом неправильно застосовано норми матеріального права, в зв`язку з чим суд прийшов до помилкового рішення.

При визначенні розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн на кожну дитину щомісячно, суд не врахував стан здоров`я дітей потребу дітей у лікуванні, медичному обстеженні.

Так ОСОБА_4 являється дитиною - інвалідом, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 . довідкою № 2/25 від 02.06.2020 року. У зв`язку із тим, що у дитини ОСОБА_4 дитячий аутизм, дитині рекомендовано індивідуальну форму навчання. Крім того, ОСОБА_4 перебуває під наглядом лікаря - психіатра та потребує систематичне лікування по два курси на рік, що підтверджується медичною довідкою. У зв`язку із тим, що у дитини діагноз «дитячий аутизм», дитині необхідно проводити періодичні обстеження та консультації лікарів, постійно відвідувати психолога та займатись із логопедом, 1-2 рази на рік проходити санаторно-курортне лікування, що підтверджується медичною довідкою.

Суд першої інстанції не врахував, що окрім потреб дитини ОСОБА_4 у калорійному харчуванні та забезпеченні одягу відповідно до її віку, дана дитина має особливі потреби, зумовлені діагнозом «дитячий аутизм», а саме потреби у отриманні послуг психолога, логопеда, проходженні санатортно-курортного лікування тощо. Всі вищевказані послуги спеціалістів, допомога яких необхідна дитині ОСОБА_4 у зв`язку із діагнозом «дитячий аутизм» позивач оплачує самостійно.

Також суд першої інстанції не врахував стан здоров`я дитини ОСОБА_6 та необхідність понесення витрат на її систематичне обстеження, лікування, необхідність придбання медичних препаратів.

Так, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що дитина ОСОБА_6 являється дитиною із інвалідністю, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 від 01.10.2019 року, перенесла оперативне лікування хребта з встановленням імпланту, що підтверджується випискою від 11.12.2019 року, довідкою № 320/15. Дитині ОСОБА_7 необхідно систематично проходити консультацію лікаря, проводити обстеження УЗБ та проводити аналіз крові. Таким чином, на лікування та обстеження дитини ОСОБА_6 потрібно систематично витрачати значні кошти, яких позивачу не вистачає.

Крім того, дитина ОСОБА_6 вивчає іноземну (англійську) мову,вартість такого навчання становить 2000,00 грн за місяць навчання.

При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував потреби дитини ОСОБА_6 у постійному проведенні медичних оглядів та лікуванні, отриманні освіти, культурного розвитку, та відпочинку дитини. Аліменти у розмірі по 3000,00 грн щомісячно ледь покривати витрати позивача на харчування та забезпечення одягом дітей. Однак задоволення інших вищевказаних потреб дитини ОСОБА_6 за визначений судом першої інстанції розмір аліментів, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, є неможливим.

Позивач вважає, що вирішуючи питання про стягнення аліментів та визначаючи розмір аліментів на утримання дітей щомісячно по 3000,00 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції не врахував якнайкращі інтереси дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , не надав оцінку поданим нею доказам, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 14.03.2022 відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 12.04.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що було зроблено актовий запис №163, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 виданим 12.04.2003.

У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, серії НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Також судом встановлено, що позивач разом із дітьми проживають окремо від відповідача за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 26.01.2021 №308/18-21, виданою начальником відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради ОСОБА_8 .

Крім того, донька сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, що стверджується даними посвідчення серії НОМЕР_2 виданого Департаментом праці та соціального захисту населення м. Ужгород від 01.10.2019.

Син сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною інвалідом, що стверджується даними посвідчення серії НОМЕР_1 виданого Управлінням праці та соціального захисту населення м. Ужгород від 12.08.2016.

Так, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

Визначаючи розмір аліментів, суд прийняв до уваги вимоги ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» щодо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку який батьки зобов`язані забезпечити дитині.

З урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме стану здоров`я батька та матері, матеріального становища платника аліментів, та враховуючи те, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України), суд прийшов до обґрунтованого висновку, що розмір аліментів на утримання дітей, який підлягає стягненню з відповідача має становити по 3000,00 грн, до досягнення дітьми повноліття, а можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у визначеній позивачкою сумі (5000,00 грн) належними доказами не підтверджено.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що діти потребують постійного лікування, медичного обстеження, оздоровлення, так як такі є дітьми із інвалідністю, на думку апеляційного суду є додатковими витратами, що в силу ст. 185 СК України, не є перешкодою звернутися до суду із позовом про стягнення таких.

Викладені в апеляційній скарзі доводи щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн на кожну дитину є необґрунтованими та не можуть бути задоволені, оскільки обставини, на які посилається позивачка в апеляційній скарзі в обґрунтування визначення розміру аліментів, були враховані судом першої інстанції. Крім того, у справі відсутні докази для визначення аліментів у заявленому позивачем розмірі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи. Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення аліментів у визначеному розмірі та не знаходить підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Зважуючи на встановлене та керуючись вимогами норм статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Орос Вікторія Вікторівна, залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: