ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2024/22 Справа № 202/1103/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

24 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро питання про витребування доказів у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ОТП Банк на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства ОТП Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ОТП Банк, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Національного банку України в Дніпропетровській області, про визнання кредитного договору недійсним; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства ОТП Банк, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Акціонерне товариство ОТП Банк (далі АТ ОТП Банк, Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк, правонаступником якого є АТ ОТП Банк, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-300/569/2007, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 178 400,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та кінцевим терміном 19 жовтня 2022 року.

Кредитні зобов`язання були забезпечені порукою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно договорів поруки від 26 жовтня 2007 року № SR-300/569/2007 та № SR-300/569/2007/1 відповідно, за умовами яких вони поручилися перед Банком за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

Посилаючись на те, що позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконав, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручились відповідати перед кредитором як солідарні боржники, АТ ОТП Банк просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по кредитному договору, що утворилась станом на 10 лютого 2016 року в розмірі 151 471,63 доларів США, з яких: 126 633,90 доларів США заборгованість по кредиту; 24 837,73 доларів заборгованість по процентам.

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ ОТП Банк про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позову, з урахуванням поданих уточнень, ОСОБА_1 зазначила, що Банк при укладенні кредитного договору свідомо та навмисно ввів її в оману щодо істотної умови кредитного договору його ціни, а саме абсолютного значення здорожчання кредиту та реальної процентної ставки з метою привернення уваги до фінансової послуги саме цього кредитора.

Розмір щомісячного ануїтетного платежу, як одного із вартісних елементів фінансової послуги, також не відповідає базовим умовам кредитування, та є навмисно завищеним Банком з мотивів отримання прихованого прибутку.

Виходячи із принципу рівності сторін ОСОБА_1 вважала, що в діях АТ ОТП Банк наявний обман та недобросовісна підприємницька практика. Умисел в діях відповідача має місце в замовчуванні та перекручуванні реальної ціни пропонованої послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженої ціни у вигляді значення абсолютного здорожчання кредиту. Доказом приховування істотної інформації, що необхідна споживачу для здійснення ним свідомого вибору, є непроведення АТ ОТП Банк визначеної Законом України Про захист прав споживачів переддоговірної роботи.

Посилаючись на те, що формування її волі щодо укладення кредитного договору відбувалося під впливом інформації, яка не відповідала дійсності, та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, ОСОБА_1 , на підставі частини першої статті 229 ЦПК України, просила суд визнати недійсним кредитний договір № ML-300/569/2007, укладений 26 жовтня 2007 року між нею та АТ ОТП Банк.

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ ОТП Банк про визнання поруки припиненою, мотивуючи його тим, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Тобто суди повинні з`ясувати чи пред`явив Банк вимогу до неї, як поручителя, в межах шести місяців з моменту несплати чергового платежу.

ОСОБА_3 вважала, що на підставі вимог частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) її порука за договором поруки № SR-300/569/2007/1 від 26 жовтня 2007 року припинена.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2020 року, залишеним постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, у задоволенні позову АТ ОТП Банк та зустрічних позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що за відсутності вимоги про дострокове повернення кредиту, у АТ ОТП Банк не виникло право вимагати дострокового повернення кредитних коштів по кредитному договору № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, строк дії якого закінчується у 2022 році, а отже підстави для задоволення позову Банку в частині вимог до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відсутні.

Рішенням суду, яке набрало законної сили 23 липня 2018 року визнано припиненим договір поруки № SR-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ ОТП Банк, а тому підстави для відповідальності останнього, як боржника за зобов`язаннями ОСОБА_1 перед АТ ОТП Банк відсутні.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суди виходили із недоведеності того, що укладаючи оспорюваний кредитний договір вона діяла під впливом обману з боку кредитора та не була ознайомлена з умовами оспорюваного правочину.

При цьому кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Банк надав позичальнику документи, які передували укладанню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки.

Встановивши, що кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 , передбачено внесення чергових платежів позичальником щомісяця; ОСОБА_1 припинила вносити щомісячні платежі з липня 2014 року та з цього часу у Банку виникло право звернутися до поручителів з вимогою про дострокове погашення заборгованості, однак, АТ ОТП Банк із відповідною вимогою ані до позичальника, ані до поручителів в межах шестимісячного строку, визначеного статтею 559 ЦК України не звертався, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що порука ОСОБА_3 припинилася в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, однак договір поруки № SR-300/569/2007/1 від 26 жовтня 2007 року, укладений між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_3 не є припиненим.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу АТ ОТП Банк задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року скасовано в частині вирішення позову АТ ОТП Банк до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили всі складові заборгованості, про стягнення якої заявив вимоги Банк, та не мотивували відмову у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення сум, строк виплати яких настав (простроченої заборгованості).

В апеляційній скарзі АТ ОТП Банк, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги за первісним позовом задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення в частині стягнення з відповідачів простроченої заборгованості по кредитному договору, застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц та, посилавшись виключно на відсутність вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань, не навів будь-яких мотивів для відмови у стягненні простроченого боргу.

Для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, перевірки доводів апеляційної скарги та сторін, виникла необхідність витребувати документи, що стосуються предмету доказування.

Керуючись ст. 84, 259, 260 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Витребувати у Акціонерного товариства ОТП Банк, належним чином завірені: - за наявності, докази направлення на адреси відповідачів письмові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором та докази отримання ними направлених вимог; - деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором № ML-300/569/2007 від 26 жовтня 2007 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством ОТП Банк, правонаступником якого є Акціонерне товариство ОТП Банк та ОСОБА_1 , станом на 10 лютого 2016 року (в межах заявлених позовних вимог), з урахуванням сум, строк виплати яких настав (простроченої заборгованості), із обов`язковим зазначенням усіх складових заборгованості та зазначенням конкретного періоду за який проведено нарахування (тіла кредиту та процентів).

До 25 березня 2022 року витребувані докази надати Дніпровському апеляційному суду (м. Дніпро, вул. Харківська, 13) з посиланням на цивільну справу провадження № 22-ц/803/2024/22.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Ухвала оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко