Провадження № 2/359/742/2022
Справа № 359/8914/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У вересні 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулись до суду з вказаним позовом. В обґрунтування зазначили, що є власниками квартири за адресою АДРЕСА_1 . Так, 24.06.1997 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбали вказану квартиру в рівних частинах. 30.01.2001 ОСОБА_4 подарував свою 1/2 частину у цій квартирі ОСОБА_3 . Позивачами було встановлено, що на квартиру накладений арешт відповідно до постанови відділу ДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 20.02.2004. З інформації, отриманої від відповідача виконавче провадження, в межах якого був накладений арешт, знищено. Накладення арешту порушує права позивачів, тому вони просять зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , який було накладено відділом державної виконавчої служби ЦМУ МЮ (м. Київ) на підставі постанови бн, від 20.02.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1301351 від 14.09.2004 року.

2. Процесуальні дії по справі. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2021 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20).

Позивач ОСОБА_1 , представник позивачів ОСОБА_2 у засіданні позов підтримали, просили задовольнити.

Представник Бориспільського відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) у судове засідання не з`явився, 07.02.2022 направив на адресу суду клопотання (а.с.53), в якому просив розглянути справи без його участі.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Зі змісту договору від 24.06.1997 №2342 (а.с.7-8) вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 купили в рівних долях квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

30.01.2001 ОСОБА_4 подарував 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с.9).

Як вбачається з інформаційної довідки №263887908 від 01.07.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10) на квартиру за адресою АДРЕСА_1 накладений арешт на підставі постанови бн, від 20.02.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1301351 від 14.09.2004 року.

Судом була оглянута цивільна справа №2-11104 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних збитків. Рішенням Бориспільського міського суду Київської області було задоволено позов ОСОБА_5 . В межах цієї справи ухвалою судді Бориспільського міського суду Київської області Саган В.М. від 18 лютого 2004 року був накладений арешт на майно, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , де б воно не знаходилось (а.с.119 справи №2-1104).

Відповідно до постанови державного виконавця від 20.02.2004 (а.с.56 зворот) на майно ОСОБА_4 був накладений арешт.

Як вбачається зі звороту а.с.119 справи №2-1104 при виході за місцем проживання боржника, державним виконавцем встановлено, що майно, яке належить йому за адресою: АДРЕСА_1 відсутнє, відповідно до акту від 25.03.2004 року, а також відповідно за МБТІ (а.с.57).

У листах від 20.07.2021 вих.№49886 та №48444 (а.с.11,12) відповідач зазначив, що на виконанні відділу перебувало виконавче провадження, яке на даний час знищено. Під час примусового виконання виконавчого документа 20.02.2004 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника. На даний час здійснити будь-які дії в цьому виконавчому провадженні не є можливим.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно положень ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно положень ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Судом було встановлено, що арешт на квартиру боржника ОСОБА_4 був накладений у 2004 році, коли він вже не був власником квартири за адресою АДРЕСА_1 . Продовження обмеження права власності позивачів буде непропорційним втручанням в їх права власників. Іншого способу у позивачів захистити свої права, крім судового немає. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_2 , який було накладено відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () на підставі постанови бн, від 20.02.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1301351 від 14.09.2004 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2022 року.

Суддя: О.Ю. Семенюта