Провадження №932/529/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2022 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О., ознайомившись із клопотанням ОСОБА_1 про скасування запису в Державному реєстрі речових прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про скасування запису в Державному реєстрі речових прав.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи із Єдиним унікальним номером судової справи: 932/10951/21.

Ознайомившись із клопотанням та доданими до нього копіями документів, суд вважає наступне.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з клопотанням про скасування запису в Державному реєстрі речових прав, в якому просить винести ухвалу про скасування запису в Державному реєстрі про накладення арешту від 28.10.2013 року по цивільній справі №200/14883/13ц згідно наданого листа в зв`язку з тим, що дана ухвала судом не виносилась; зобов`язати державного реєстратора: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. припинити запис про обтяження № 33604154 в розділі ОНМ №238, вид обтяження арешт нерухомого майна.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він випадково дізнався про те, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 200/14883/13ц, по якій було винесено ухвалу суду від 28.10.2013 року про накладення арешту на майно, яке належить йому на праві власності, розташоване за адресою АДРЕСА_1 . 08.01.2020 року ним подана заява до суду, на яку отримано відповідь 16.01.2020 року, де зазначено, що відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду ухвала від 28.10.2013 року про накладення арешту на майно у вказаній справі не виносилась. 06.11.2013 року державним реєстратором Дніпровського міського управління юстиції було накладено обтяження арешт нерухомого майна на підставі ухвали суду № 200/14883/13ц від 28.10.2013 року на належну йому 1/3 частку нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , де обтяжувачем є Бабушкінський районний суд, номер запису про обтяження 3262622. 09.10.2019р. вищевказаний запис про обтяження зі Спеціалізованого розділу було перенесено до розділу об`єкта нерухомого майна, відкритого державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., номер реєстраційної справи 238, номер запису про обтяження 33604154, в зв`язку з чим обтяження у спеціальному розділі № 3262622 було погашено.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

Із зміста клопотання вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із даними вимогами, вважає за необхідне захистити своє право власності на нерухоме майно, оскільки державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. здійснено запис по обтяження арешт належного ОСОБА_2 майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2013 проку, яка, як з`ясовано, судом не виносилась.

Тобто, фактично ОСОБА_1 оскаржуються дії державного реєстратораприватного нотаріуса щодо накладення обтяження арешту належного йому нерухомого майна з підстав відсутності будь-якої матеріально правової підстави для здійснення такої нотаріальної дії, тобто будь-якої матеріально-правової складової. Фактично оспорюється сама дія державного реєстратора, яким є приватний нотаріус Балтакса І.В., без оспорення будь-якого права чи інтересу іншої особи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Реєстраційна справа сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали)).

Частиною першою статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали)).

У пункті п`ятому частини третьої статті 10 та у статті 11 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) вказано, що державний реєстратор відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. При цьому втручання будь-яких осіб, у тому числі державних органів, у діяльність державного реєстратора забороняється.

Відповідно до частин другої третьої статті 13 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна. Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень. У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Згідно ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт. Тобто держава в цій частині делегує нотаріусам владні повноваження. Тому судам при розгляді позовів щодо оскарження дій або бездіяльності нотаріуса як державного реєстратора прав на нерухоме майно слід пам`ятати, що це справи адміністративної юрисдикції згідно з п. 8 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року N 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (провадження № 12-58гс18).

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини виникли між ОСОБА_1 та державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В., зважаючи на те, що ОСОБА_1 не може реалізувати своє право власності на належне йому майно, оскільки державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно безпідставно, за твердженням ОСОБА_1 , накладено обтяження арешт нерухомого майна на належну йому 1/3 частку нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , без будь-якої матеріально-правової підстави.

З огляду на викладене у даній справі виникли саме публічно-правові відносини, оскільки державний реєстратор діє як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо ОСОБА_1 останній вважає неправомірними та такими, що порушують його права. Тобто, при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет та суть оскарження.

Зі змісту клопотання вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує саме дії державного реєстратора приватного нотаріуса і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб. Тому такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, а не цивільного судочинства.

Якщо б заявником оскаржувались дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосувалися б правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від заявника, особою, вбачався би спір про право між заявником та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен був би розглядатися у порядку цивільного судочинства та є за своєю природою приватноправовим спором.

Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду України у справі №490/5986/17-ц, викладеній в постанові від 28.07.2018р.

Відповідно до п.1 ч.1, 4, 5 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства, вимоги клопотання ОСОБА_1 підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства із зверненням до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, у зв`язку із чим є необхідність у відмові у відкритті провадження за даним клопотанням.

Одночасно ОСОБА_1 роз`яснюється про його право на звернення із зазначеними у клопотанні вимогами до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 186, 260 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за клопотанням ОСОБА_1 про скасування запису в Державному реєстрі речових прав.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева