Справа № 162/805/21
Провадження № 2/162/51/2022
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 30.12.2021 року звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 31.01.2009 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.04.2011 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем.

Позивач зазначає, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.04.2011 року у справі №2-100/11 задоволено позов ОСОБА_4 (зараз прізвище змінено на ОСОБА_5 ) до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнено аліменти в її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення відкрито виконавче провадження. Розмір стягуваних аліментів на даний час становить 2787 гривень. Позивач також вказує, що на час ухвалення вищевказаного рішення судом було встановлено наявність у нього доходів у зв`язку з проходженням військової служби. Однак на даний час він не працює, оскільки має ряд захворювань, які зумовлюють перешкоди для систематичної зайнятості. Крім того, змінився також сімейний стан від шлюбу з ОСОБА_6 має на утриманні двох неповнолітній дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підставі викладеного просить зменшити розмір стягуваних з нього на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 26.04.2011 року у справі №2-100/11 аліментів, стягнувши з нього в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/7 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення сином повноліття. Судові витрати залишити за позивачем.

Ухвалою суду від 06.01.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, з наданням сторонам права на відзив, відповіді на відзив та заперечень відповідно до їх процесуального статусу.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 26.04.2011 року. Крім цього, вказаним рішенням стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подачі позову до суду (16.02.2011 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8).

На виконання даного рішення відкрито виконавче провадження №26977558 та станом на 31.12.2021 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, переплата 13, 59 гривень (а.с.10-12).

Також із матеріалів справи вбачається, що 22.02.2013 року ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 13). Від даного шлюбу останні мають двоє дітей ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14-15).

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №596 від 16.02.2018 року діагноз хворого ОСОБА_1 лівобічна вертеброгенна радикулопатія, серед рекомендацій обмеження фізичного навантаження до 2 тижнів (а.с. 16). У заключенні від 05.02.2018 року щодо ОСОБА_1 міститься висновок МРТ ознаки остеохондрозу попереково-крижового відділу хребта, кили дисків. Заключенням відеоезофагогастродуоденоскопії від 09.02.2018 року у ОСОБА_1 встановлено хронічний гастродуоденіт в стадії загострення, дуоденогастроезофагальна рефлюксна хвороба (а.с.17).

Крім цього, відповідач долучив до матеріалів справи довідку форми ОК-5 від 08.02.2022 року (а.с.26).

Положеннями ст.181, 192 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказане положення кореспондується з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, наданими у п. 23 постанови від15.05.2006 року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Стаття 180 СК України та ч.2 ст. 51 Конституції України передбачають, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно доч.1, 5 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину,визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч.1ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 2, 3 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи ця зміна впливає на спроможність сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У даному випадку ОСОБА_1 свій позов обгрунтовує тим, що у нього погіршилося матеріальне становище, у зв`язку з тим, що на даний час не працює, значно погіршився стан здоров`я та з`явилося двоє утриманців з дня ухвалення рішення Любешівським районним судом Волинської області від 26.04.2011 року.

Однак, до позовної заяви не додано копії трудової книжки, а з долученої до матеріалів справи довідки ОК-5 не вбачається можливим встановити, чи ОСОБА_9 дійсно не працює на даний час, оскільки відомості в ній вказані по 2018 рік.

Із дослідженої в судовому засіданні виписки із медичної карти стаціонарного хворого №596 від 16.02.2018 року вбачається, що позивачу рекомендовано обмеження фізичного навантаження, проте такі обмеження є тимчасовими, до 2 тижнів. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що він вживав заходів щодо свого працевлаштування на роботу, не пов`язану з фізичним навантаженням. Зокрема, відомостей, що позивач значиться зареєстрованим у центрі зайнятості, як шукаючий роботу, суду не надано. Також в поясненнях, наданих в судовому засіданні, позивач вказав, що був звільнений з роботи у 2018 році не за станом здоров`я, а у зв`язку із закінченням контракту.

Разом з тим, на підставі ст.77 ЦПК України подані позивачем заключення від 05.02.2018 року та заключення відеоезофагогастродуоденоскопії від 09.02.2018 року суд визнає неналежними доказами та не приймає їх до уваги, оскільки не володіє знаннями у галузі медицини та не вправі робити висновків, чи вказані у даних документах стани впливають на працездатність позивача. Крім цього, неможливо констатувати, чи мають місце вказані стани на даний час, з огляду на їх встановлення у позивача ще у 2018 році.

Інших належних та допустимих доказів про суттєве погіршення його матеріального стану або стану здоров`я ( що в повній мірі унеможливив би позивача спроможності заробляти) після ухвалення попереднього рішення суду та з моменту стягнення аліментів на утримання дитини, позивач не надав.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що необхідність утримувати іншу дитину не виключає обов`язку позивача як батька надавати рівноцінну матеріальну допомогу також своїй неповнолітній доньці від попереднього шлюбу, яка її потребує. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Факт народження у платника аліментів другої дитини та виникнення законного обов`язку щодо її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання іншої дитини. Застосування вищенаведених правових норм відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, від 3 червня 2020 р. у справі № 760/9783/18-ц, а тому суд, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує їх при вирішенні даного спору.

Відтак, зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має інших дітей, без належного та достовірного підтвердження погіршення його матеріального становища та стану здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме її інтересам.

З огляду на вказане, наведені позивачем в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог обставини, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України (зокрема постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 року по справі № 234/6207/17, провадження № 61-7802св18), на думку суду не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», ст.141, 150, 157,180-183, 192 СК України, ст. 12, 13, 77, 81, 263-265, 268, 273, 354,ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.02.2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ