Справа № 146/1320/20
Провадження № 22-ц/801/358/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2022 рокуСправа № 146/1320/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Сала Т.Б., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

учасники справи:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Поділля»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина»,

розглянув цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» про визнання недійсним договору емфітевзису та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Пилипчука О.В., дата виготовлення повного тексту рішення 26 листопада 2021 року,

встановив:

В грудні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Продовольча компанія «Поділля» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» про визнання недійсним договору емфітевзису та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Продовольча компанія «Поділля»» правонаступником якого є ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» укладено договір оренди відносно належної ОСОБА_3 земельної ділянки, яка знаходиться на території Яланецької сільської ради, загальною площею 2,7844 га, кадастровий номер: :01:000:0020. Договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Вказаний договір оренди зареєстровано у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в державному реєстрі вчинено запис від 30 грудня 2010 року за № 28.

01 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «ПК «Поділля»» було укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року.

09 вересня 2020 року ПрАТ «ПК «Поділля»» було подано заяву для проведення державної реєстрації права оренди щодо земельної ділянки загальною площею 2,7844 га, кадастровий номер: :01:000:0020.

Однак право оренди, передбачене додатковою угодою зареєструвати не зміг з огляду на наявність в даному реєстрі зареєстрованого іншого речового права на зазначену земельну ділянку.

09 листопада 2017 року між ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» та ОСОБА_2 укладено договір №22 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис).

Передача емфітевтичного права ОСОБА_2 31 грудня 2020 року проводиться автоматично без оформлення акту приймання - передачі та інших додаткових документів.

Вважають, що зазначений договір суперечить приписам чинного законодавства оскільки укладений під час дії договору оренди.

Одночасне існування державної реєстрації кількох прав на одну земельну ділянку суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем ОСОБА_2 за заповітом є ОСОБА_1 .

Вказані обставини стали підставою для звернення Приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» до суду з вказаним позовом в якому просило: - визнати недійсним договір № 22 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» щодо земельної ділянки площею 2,7844 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки : :01:000:0020, що розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області; - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу), індексний номер 38243562 від 21 листопада 2017 року 10:22:10, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Романом Анатолійовичем, щодо реєстрації права іншого речового права (права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472667 від 20 листопада 2017 року 11:41:40) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» на підставі договору № 22 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року щодо земельної ділянки площею 2,7844 га, у тому числі рілля, кадастровий номер : :01:000:0020; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію іншого речового права (права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472667 від 20 листопада 2017 року 11:41:40 щодо земельної ділянки площею 2,7844 га, у тому числі рілля, кадастровий номер : :01:000:0020 за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина».

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року позовні вимоги ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» до ОСОБА_1 , ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» про визнання недійсним договору емфітевзису та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 22 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09 листопада 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина»» щодо земельної ділянки площею 2,7844 га, у тому числі рілля, кадастровий номер земельної ділянки : :01:000:0020, що розташована на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Визнано протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розподілу), індексний номер 38243562 від 21 листопада 2017 року 10:22:10, ухвалене державним реєстратором Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області Савчуком Романом Анатолійовичем, щодо реєстрації права іншого речового права (права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 23472667 від 20 листопада 2017 року 11:41:40) за ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» на підставі договору № 22 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 09.11.2017 року щодо земельної ділянки площею 2, 7844 га, у тому числі рілля, кадастровий номер : :01:000:0020.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року мотивоване тим, що ОСОБА_2 не мав права укладати договір емфітевзису належної йому земельної ділянки з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина» із огляду на те, що вказана земельна ділянка перебувала в оренді у ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля» до 30 грудня 2020 року, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним. При цьому порушене право підлягає захисту шляхом скасування рішення про державну реєстрацію іншого речового права на підставі договору емфітевзису.

Водночас, вимога позивача про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію іншого речового права не підлягає до задоволення так як чинним законодавством не передбачено такого способу захисту порушених речових прав.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не звернув увагу, що переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк не є безумовною підставою для поновлення договору оренди землі. Поряд з цим вважає, що у позивача було відсутнє переважне право, оскільки власником земельної ділянки, укладено договір емфітевзису, укладенням якого останній виразив своє рішення щодо зупинення правовідносин оренди після закінчення договору оренди землі. На переконання заявника, під час укладення спірного договору, чинне законодавство, не забороняло вчиняти такі дії. При цьому звертає увагу на те, що одночасного користування земельною ділянкою не було, а тому підстав для визнання договору емфітевзису недійсним немає.

26 січня 2022 року від позивача приватного акціонерного товариства «Продовольча компанія «Поділля» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову. Поряд з цим вказує, що укладений під час дії договору оренди землі, внаслідок недобросовісної поведінки відповідачів, договір емфітевзису порушує права позивача, як орендаря, оскільки позбавив його переважного права на отримання земельної ділянки в оренду шляхом поновлення договору.

Інші сторони по справі не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечень викладених у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до державного акта на право власності на землю серії ІV - ВН № 026020 виданого на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Яланецької сільської ради від 05 жовтня 2001 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,78 га, що розташована на території Яланецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (т. 1, а.с.24)

31 серпня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір оренди № б/н відносно земельної ділянки площею 2,78 га, належної ОСОБА_2 кадастровий номер :01:000:0020, яка знаходиться на території Яланецької сільської ради та належить останньому на підставі державного акту на землю №026020, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №28, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 грудня 2010 року за №28, строком на 10 років.

Згідно акта прийому-передачі об`єкта оренди до договору оренди землі № б/н від 31 грудня 2010 року. Орендодавець передав, а орендар прийняв земельну ділянку площею 2,78 га. (т. 1, а.с.22).

Відповідно до умов вищевказаного договору оренди № б/н від 31 серпня 2010 року, зокрема, п. 8 договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Пунктом 43 договору передбачено, що договір набирає чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Згідно п.21.1 договору оренди, після закінчення строку, на який укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. В разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, що є предметом договору після закінчення строку його дії, за відсутності заперечень орендодавця договір вважається продовженим на строк визначений у п.8 договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

09 листопада 2017 року, між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» було укладено договір № 22 про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) відносно земельної ділянки загальною площею 2,7844 га, кадастровий номер :01:000:0020, яка знаходиться на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області та належить ОСОБА_2 (т. 1, а.с.81- 85).

Відповідно до умов даного договору, зокрема, п. 3.1. договір укладено на 7 років з дати передачі емфітевтичного права. Після закінчення строку дії договору землекористувач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово власника про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 5.1. договору емфітевзису, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 28 строком дії десять календарних років з дати його державної реєстрації, об`єктом якого є земельна ділянка загальною площею 2,7844 га, кадастровий номер :01:000:0020.

Згідно п. 5.2. договору передача емфітевтичного права проводиться власником землекористувачу 31 грудня 2020 року автоматично без оформлення акта приймання - передачі та інших додаткових документів.

Пунктом 5.3 договору емфітевзису визначено, що власник земельної ділянки гарантує, що до підписання цього договору ним або його представником не було укладено, а також після підписання цього договору не буде укладено правочину, спрямованого на продовження (поновлення) строку договору оренди землі від 31 серпня 2010 року або будь-якого нового договору оренди землі об`єктом оренди якого буде земельна ділянка зазначена у цьому договорі.

Відповідно до п.8.1. договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації емфітевзису.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 вересня 2020 року № 223590250, земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0020, площею 2,7844 га, як встановлено із запису про інше речове право № 23472667, згідно договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №22, виданий 09 листопада 2017 року передано ОСОБА_2 в користування для сільськогосподарських потреб ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»». Дата реєстрації 20 листопада 2017 року, договір укладено на сім років, землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 31 серпня 2010 року, який зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38243562 від 21 листопада 2017 10:22.10, Савчук Роман Анатолійович , Томашпільська районна державна адміністрація Вінницької області. (т. 1, а.с.30).

01 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Продовольча компанія «Поділля» укладено додаткову угоду про поновлення строку дії договору оренди землі від 31 серпня 2010 року. (т. 1, а.с.28)

Відповідно до п.1 додаткової угоди сторони дійшли згоди поновити договір оренди землі від 31 серпня 2010 року зареєстрований у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», який укладений між сторонами на той самий строк - 10 років до 30 грудня 2010 року і на тих самих умовах.

Відповідно до п.4 додаткової угоди, ця угода є невід`ємною частиною договору та набирає чинності після підписання сторонами.

Відповідно до рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10 вересня 2020 року №53980629, державний реєстратор Андрущенко В.М. розглянув заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вирішив відмовити у державній реєстрації іншого речового права, права оренди земельної ділянки на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0020 за суб`єктом : ПрАТ «Продовольча компанія «Поділля»» у зв`язку з наявністю суперечностей заявлених та вже зареєстрованих прав (т. 1, а.с.29).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 215).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 березня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є спадкоємицею майна гр. ОСОБА_2 зазначеного у заповіті, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина на яку видане дане свідоцтво складається з земельної ділянки площею 2,7844 га, розташованої в межах, згідно з планом на території Яланецької сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер: :01:000:0020 (т. 1, а.с. 227).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Спеціальним законом, який регулює відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Права наймача, що встановлено статтею 777 ЦК України, є переважними, тобто за своєю правовою природою вони є привілеями носія таких прав, який має перевагу на укладення відповідних договорів перед третіми особами.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права, що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону № 161-ХІV, буде порушено, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря буде недобросовісною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 зроблено висновок, що: «у разі, якщо під час дії першого договору оренди земельної ділянки був укладений другий з іншим орендарем і право останнього зареєстроване, то суд може захистити право первинного орендаря тоді, коли на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати його право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте таку можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема, якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди».

Як встановлено вище, та вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір оренди землі № б/н. Строк дії договору 10 років.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо розірвання, скасування чи припинення дії вказаного договору оренди землі.

В свою чергу, позивач завчасно до закінчення визначеного законом строку уклав з ОСОБА_2 додаткову угоду про продовження договору оренди земельної ділянки, а саме скористався наданим йому переважним правом та вчинив дії, спрямовані на реалізацію свого переважного права на продовження договору оренди, забезпечення поновлення права користування відповідною земельною ділянкою.

Разом з тим, у п. 5.2. договору емфітевзису передбачено, що передача емфітевтичного права проводиться власником землекористувачу 31 грудня 2020 року.

Визначення цієї дати та подальша реєстрація договору, унеможливлює реалізувати позивачем переважне право на продовження договору оренди землі. Зокрема зареєструвати в установленому порядку завчано укладену сторонами додаткову угоду про продовження договору оренди земельної ділянки.

Тобто, що під час укладення договору емфітевзису №22 між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» 09 листопада 2017 року та його державною реєстрацією був чинним договір оренди землі № б/н від 31 серпня 2010 року щодо тієї самої земельної ділянки. Строк його дії не закінчився.

З огляду на викладене на момент укладення оспорюваного договору емфітевзису, законним користувачем вказаної земельної ділянки був позивач.

ОСОБА_2 не мав права укладати договір емфітевзису належної йому земельної ділянки з ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», оскільки земельна ділянка перебувала в оренді у ПрАТ «ПК «Поділля»» до 30 грудня 2020 року.

Чинне законодавство у сфері земельних відносин не передбачає можливості спільного (одночасного) використання земельних ділянок кількома особами на умовах договору емфітевзису і договору оренди.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що укладення орендодавцем (власником орендованої земельної ділянки) 09 листопада 2017 року договору емфітевзису № 22 під час дії договору оренди земельної ділянки з іншим орендарем суперечить законодавству та порушує права та інтереси первинного орендаря щодо поновлення договору оренди та унеможливлює реєстрацію ним свого права, реалізованого шляхом укладення Додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог у частині скасування рішення про державну реєстрацію та запису про державну реєстрацію слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст. 22 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державним реєстратором при проведенні державної реєстрації речових прав за договором емфітевзису не було виявлено наявність зареєстрованого права оренди.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення оскаржуваного рішення, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію прав закон не передбачав.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, прийшов до правильного висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення про державну реєстрацію іншого речового права на підставі договору емфітевзису та щодо визнання оспорюваного правочину недійсним відповідно, оскільки він укладений у період дії попереднього договору оренди землі № б/н, укладеного 31 серпня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2 . Тому порушене право позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом скасування рішення про державну реєстрацію іншого речового права на підставі договору емфітевзису.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 146/1677/18, за встановлених аналогічних обставин, зроблено наступний висновок: «…що слід ураховувати, що підпунктом 5.1. договору № 4 про право користування земельною ділянкою сільськогосподарських потреб (емфітевзис) встановлено, що землекористувач набуває емфітевтичне право на наступний день після закінчення договору оренди землі від 05 жовтня 2010 року № 0402, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «ПК «Поділля» та зареєстрованого у Томашпільському відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК» 30 грудня 2010 року за № 31.

Зазначене, з огляду на відкладальну умову набуття права за оспорюваним договором, виключає можливість порушення прав позивача як користувача земельною ділянкою за вказаним договором оренди землі від 05 жовтня 2010 року № 0402 до закінчення терміну його дії.

При таких обставинах, оскільки у зв`язку з укладанням 09 жовтня 2017 року договору емфітевзису № 4 суб`єктивне цивільне право та інтерес особи, яка звернулася до суду з цим позовом, не порушується, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.»

Відтак, оспорюваний договір емфітевзису на даному етапі не породжує, не змінює та не припиняє права та обов`язки позивача, оскільки емфітевтичне право у ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» виникне лише після фактичного припинення права оренди та відповідно користування позивачем спірною земельною ділянкою.

При цьому апеляційний суд відхиляє аргументи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, в яких позивач посилається на висновки, що викладені в постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 634/355/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 578/715/19-ц, оскільки в них встановлені інші обставини, зокрема, оспорювані в них договори не містили відкладальну умову набуття права оренди.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Зелена Долина» залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 листопада 2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді Т.Б. Сало

Т.М. Шемета