Справа № 710/1209/21
Провадження № 2-о/710/6/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2022 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Симоненко О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Бараненко А.ВА., Яковенко О.М., Коваленка В.О.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представник заінтересованої особи - Щіпанської В. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Шполянський районний сектор Управління Державної Міграційної служби України в Черкаській області, про встановлення факту проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просила встановити факт її проживання в період часу з 24.08.1994 року по 31 грудня 1991 року на території України і на даний час за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заяви зазначила, що народилась в с. Чифткилиса Цалкинського району у Грузії 05.03.1951 року. Весною 1991 року вона приїхала в Україну на постійне місце проживання до сина, ОСОБА_2 , і у червні 1991 року була зареєстрована в с. Добра Маньківського району Черкаської області. 17.12.2006 року Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області виданий їй паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 . У 2006 році діти придбали будинок у АДРЕСА_1 , де вона з ними проживає. На момент проголошення незалежності України та набрання чинності ЗУ « Про громадянство» вона проживала на території України. 05.12.2006 року вона отримала пенсійне посвідчення серія НОМЕР_2 . В грудні 2019 року вона подала документи на виготовлення закордонного паспорта, у процесі якого паспорт громадянина України визнано недійсним. Наразі вона не може отримувати пенсію, перебуває на утриманні сина, який є інвалідом І групи.

Шполянський районний сектор Управління Державної Міграційної служби України в Черкаській області подав пояснення, у яких зазначив, що надані заявником докази не доводять факту її проживання на території України у період з 24.08.1991 року по 31.12.1991 року, а тому просили у задоволенні заяви відмовити.

06.12.2021 року за клопотанням заінтересованої особи судом витребувано від Маньківської селищної ради (код ЄДРПОУ - 25659958) юридична адреса: 20101, Черкаська область, Уманський район, селище міського типу Маньківка, вул. Шевченка, буд.9), належним чином завірену копію ( витяг) погосподарської книги щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 з 10.06.1991 року по 24.01.2004 року.

У судовому засіданні заявниця та її представник ОСОБА_2 , вимоги підтримали. Представник пояснив, що їм необхідно встановити факт проживання матері на території України для підтвердження її громадянства України.

Представник заінтересованої особи заперечувала проти задоволення заяви, зазначила, що паспорт громадянина України, який виданий заявниці визнаний таким, що незаконно виданий, та факт проживання ОСОБА_1 на території України не підтверджується належними доказами.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із наданої копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Кіліса, район Цалка, Грузинська РСР ( а.с.5).

На підтвердження своїх вимог заявниця надала копію паспорта громадянина України НОМЕР_3 , виданого 17.12.2005 року Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області, із відміткою про реєстрацію місця проживання в с.Добра у період з 10.06.1991 року по 24.01.2006 рік та довідку виконавчого комітету Маньківської селищної ради № 67 від 25.03.2021 року ( а.с.3-4, 6).

Однак, відповідно оригіналу акту про вилучення паспорта від 21.10.2015 року Шполянським РС УДМС України в Черкаській області під час здійснення прийому громадян вилучено паспорт громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області 17.12.2005 року, як такий що виданий з порушенням чинного законодавства ( а.с.69).

Із повідомлення Шполянського РС УДМС України в Черкаській області від 08.04.2020 року № 7133-118/7133.1-20 ОСОБА_1 вбачається, що паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий Маньківським РВ УМВС України в Черкаській області 17.12.2005 року, відповідно до висновку по матеріалах службової перевірки законності видачі паспортів громадянина України ВСГІРФО Маньківського РВ УМВС , затверджений начальником УМВС України в Черкаській області від 2006 року, визнаний недіючим та підлягає вилученню ( а.с.8).

Відповідно повідомлення Маньківської селищної ради Черкаської області від 21.12.2021 року № 1763/02-28, на виконання ухвали суду про витребування доказів, в погосподарській книзі с.Добра відомості про проживання ОСОБА_1 відсутні. Довідка від 25.03.2021 року № 67 виконавчим комітетом Маньківської селищної ради була видана на основі відмітки в паспорті ОСОБА_1 ( а.с.59).

Ураховуючи наведені обставини вказані докази суд не приймає до уваги, оскільки такі не відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності.

Надані копії картки платника податків ОСОБА_4 , пенсійне посвідчення заявника № НОМЕР_4 , довідка МВС України серії РЕЧ № 020188 від 09.03.2004 року, яка видана для отримання посвідки на проживання, про відсутність судимостей ОСОБА_1 не підтверджують факту постійного проживання заявниці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили, що знають ОСОБА_1 із 2000 року, де вона проживала раніше не знають.

Отже, з матеріалів справи не вбачається і в судовому засіданні не отримано достатніх доказів постійного проживання ОСОБА_1 на території України на момент проголошення незалежності станом на 24 серпня 1991 року або постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року .Таким чином факт постійного проживання заявника на території України станом станом на 24 серпня 1991 року або постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року достовірного підтвердження не знайшов, що позбавляє суд можливості задовольнити вимоги заявниці.

Керуючись ст. ст. 2,293,294,315-319ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Шполянський районний сектор Управління Державної Міграційної служби України в Черкаській області, про встановлення факту проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення ,зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 08.04.2022 року.

Суддя О.В. Симоненко