Справа № 444/3675/21
Провадження № 2/444/274/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

10 березня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 14.12.2021 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що станом на 14.12.2021 р. становило 271 000 грн. та судові витрати в розмірі 2710 грн. сплаченого судового збору.

Обгрунтовує позов наступним. Із 31 січня 1997 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище " ОСОБА_3 "). В шлюбі вона змінила прізвище на " ОСОБА_11 ", а ім`я на " ОСОБА_11 ". Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина померла. Відповідач є знайомим його сім`ї, який станом на 2015-2016 роки займався продажем ювелірних виробів та був власником магазину в м. Жовква. Наприкінці 2015 року відповідач звернувся до них із проханням позичити кошти на розвиток свого бізнесу. Вони порадились із дружиною та надали відповідачеві в борг кошти їхньої сім`ї в розмірі 10000 доларів США. Відповідач 24 грудня 2015 року власноручно написав розписку про отримання коштів.

Стверджує, що відповідач з 2018 року уникає спілкування з його сім`єю, на прохання повернути кошти ніяк не реагує. Також він дізнався, що ювелірний магазин, яким володів відповідач, не працює на даний час. З відкритих джерел інформації, а саме з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців йому стало відомо, що з 27 грудня 2018 року відповідачем припинено здійснення підприємницької діяльності. Розуміючи те, що в добровільному порядку відповідач кошти не поверне, ним прийнято рішення звернутися до суду із позовною заявою. Стверджує, що сума коштів , яка була передана його дружиною відповідачеві, належала їхній сім`ї на праві спільної сумісної власності. Вказує, що відповідно до даних із офіційного сайту Національного банку України, станом на час звернення до суду із позовом, курс гривні до долара США становить 2710 гривень за 100 доларів США, а від так, стягненню із відповідача підлягають грошові кошти в розмірі 271 000 грн. Зважаючи на наведене, просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не прибув. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Замочок Жовківського району Львівської області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується копією паспорта громадянина України документ № НОМЕР_1 , виданого 27.04.2018 органом 4628, та копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02.07.2014 при розгляді цивільної справи №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_7 31 січня 1997 року зареєстрували шлюб в м. Жовква, що стверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 .

Із копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) № 1 вбачається, що 06.09.2012 ОСОБА_8 змінила прізвище на " ОСОБА_9 ".

Із копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) № 2 вбачається, що 25.04.2014 ОСОБА_10 змінила прізвище на " ОСОБА_11 ", а ім`я на " ОСОБА_11 ".

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 49 років, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 10.07.2021 Галицьким відділом ДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 24.12.2015 одержав в борг від дружини позивача - ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США та зобов`язався повернути кошти на першу вимогу, що підтверджується копією розписки відповідача в матеріалах справи. Така розписка підписана відповідачем та скріплена печаткою ФОП ОСОБА_2 .

Представлений борговий документ є належним та допустимим доказом як факту отримання грошової суми відповідачем від дружини позивача та волевиявлення повернути борг, так і невиконання відповідачем боргових зобов`язань.

Виходячи із встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача, власноручно ним підписана та скріплена печаткою, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання 24.12.2015 боржником від дружини позивача грошової суми 10 000 доларів США та зобов`язання повернути кошти в сумі 10 000 доларів США на першу вимогу.

Відповідач ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність ФОП 27.12.2018, що стверджується матеріалами справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц, аналізуючи положення Закону України "Про виконавче провадження" та зміст статей 1216, 1218, 1282 ЦК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18) дійшов висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. У вказаній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості за договором позики, присудженої судом кредиторові із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців. Верховний Суд констатував, що установивши, що спадкоємець відповідно до порядку, визначеного нормами ЦК України, прийняв спадщину, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження боржника - його правонаступником. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України необхідним є встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зроблено правовий висновок про те, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Із копії листа приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу від 07.02.2022 № 14/01-16 вбачається, що згідно з даними Спадкового реєстру інформація щодо заведення спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 , 1972 р.н.. відсутня (витяг № 68415942 від 07.02.2022).

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, враховуючи, що ОСОБА_1 не подавав заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті дружини з якою проживав, тому вважається такими, що прийняв спадщину після її смерті, а тому має право вимоги до відповідача про повернення коштів за розпискою.

Судом встановлено, що відповідач отримані в борг кошти на вимогу позивача не повернув і, таким чином, не виконав свого зобов`язання за договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Суд враховує, що відповідач проявив байдужість до результату розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача є цілком обґрунтовані та підлягають до задоволення, а саме з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що станом на 14.12.2021 р. становило 271 000 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2710 гривень 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що станом на 14.12.2021 р. становило 271 000 грн. та судові витрати в розмірі 2710 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Одночасно роз"яснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається Львівському апеляційному суду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_1 від 27.04.2018 р. орган що видав 4628).

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_5 ).

Текст повного рішення суду виготовлено 21.03.2022.

Суддя Ясиновський Р. Б.