Дата документу 01.04.2022
Справа № 501/1040/22
УХВАЛА

01 квітня 2022 перевіривши виконання вимог статей 175-177 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) по цивільній справі за

позовом

1 ОСОБА_1 , місце реєстрації:

АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , СОГ «Волна»

до

відповідача: ПАТ «КБ «Надра», місцезнаходження: м.Київ,вул.Січових Стрільців, буд.15

треті особи:

1 Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області, місцезнаходження: м.Чорноморськ, вул.В.Шума, буд.21

2 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В., місцезнаходження: м.Київ, вул.Московська, буд.5/2-Б

предмет та підстави заяви: про визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» (треті особи: Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.) про визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124), а статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими заявник звертається до суду для захисту, а також дотримання ним вимог, передбачених статтею 175 ЦПК України.

Частиною 2 ст.27 ЦПК України визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений до одного з двох і більше судів.

Позивач, обґрунтовуючи право альтернативної підсудності щодо даного позову, посилається на п.5 ст.28 ЦПК України, за місцем виконання оспорюваного договору, інші правові акти, тощо.

Згідно частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Однак, жодних доказів реєстрації позивачів в м.Чорноморську Одеської області до позовної заяви не надано.

Натомість, в позові місце реєстрації/проживання позивачів вказано: АДРЕСА_2 , СОГ «Волна».

Крім того, згідно із ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст.175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим, застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цьогоЗакону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Після укладання договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей Закон не може застосовуватись.

Судом встановлено, що у даній справі предметом позову є визнання недійсним договору про відступлення права за договором іпотеки від 24.04.2020 року, який укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс».

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є сторонами договору відступлення права за оспорюваним договором. Відступлення права вимоги та відступлення права вимоги за іпотечним говором є лише підставою заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання прав кредитора іншій особі за правочином (стаття 512 ЦК України).

За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, що свідчить про те, що справа за позовною заявою безпосередньо не пов`язана з нерухомим майном, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин статті 30 ЦПК України про виключну підсудність щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За загальним правилом територіальна підсудність справ у спорах про визнання договорів недійсними визначається за місцезнаходженням сторони.

Відповідно до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідачем по справі є ПАТ «КБ «Надра», місцезнаходження якого: м.Київ,вул.Січових Стрільців, буд.15.

Отже, даний позов подано з порушенням правил підсудності, оскільки місцезнаходження відповідача, знаходиться за межами м.Чорноморська Одеської області.

Крім того, з оспорюваного правочину не зрозуміло яке місце виконання оспорюваного договору.

Також, оспорюваний правочин укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс», однак ТОВ «Консалт Солюшенс» не визначено у позові ні відповідачем, ні третьою особою, хоча даним спором зачіпаються права цієї особи.

Вказані обставини свідчать, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.175, 177 ЦПК України, а тому заява підлягає залишенню без руху відповідно до положення ч.1 ст.185 ЦПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 9 ст.187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Отже, позивачу необхідно визначитись щодо підсудності дної справи.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Надра» (треті особи: Чорноморський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.) про визнання частково недійсним договору відступлення права вимоги - залишити без руху та надати заявнику строк на усунення недоліків терміном, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, з урахуванням вимог викладених в ухвалі.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області М.І.Петрюченко