Справа № 163/738/21 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/346/22 Категорія: 70 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Климович Т. Д., звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтував тим, що він є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком у розмірі 2546,34 грн, має незадовільний стан здоров`я та проживає у гуртожитку.

Також позивач зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 є його дочкою, інших осіб, які б могли надавати йому матеріальну допомогу, немає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідачки ОСОБА_2 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1800 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і довічно.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 30 березня 2021 року і довічно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_2 в дохід держави 753,64 грн судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька, суд першої інстанції вважав, що позивач є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги від своєї дочки ОСОБА_2 , яка в свою чергу не довела належними та допустимими доказами, що її батько - позивач у цій справі ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачки ОСОБА_2 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 2).

Згідно з копією паспорта позивача ОСОБА_1 останній з 05 грудня 2000 року по 29 травня 2014 року був зареєстрований у АДРЕСА_1 , а з 18 вересня 2014 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 12).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком у розмірі 2546,34 грн (а. с. 10).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 не має у власності нерухомого майна (а. с. 4).

Позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано, про що 26 березня 2021 року складений відповідний актовий запис № 5 (а. с. 82).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 листопада 2021 року 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 , у якій зареєстрований позивач з 18 вересня 2014 року, належить на праві власності його колишній дружині ОСОБА_4 (а. с. 54).

Крім того, позивач надав суду угоду № 10 від 30 квітня 2021 року, яку він уклав із Любомльським професійним ліцеєм, на тимчасове проживання в гуртожитку Любомльського професійного ліцею на період з 01 травня 2021 року по 28 березня 2022 року, а також надав довідки про те, що ним за проживання в гуртожитку за травень 2021 року сплачено 1000 грн, за вересень і жовтень 2021 року сплачено 1400 грн, за листопад 2021 року сплачено 750 грн (а. с. 23, 24).

Згідно з довідкою № 31/3-69аз від 25 листопада 2021 року, виданої Головним сервісним центром МВС Регіональним сервісним центром ГЦС МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВС), за позивачем ОСОБА_1 07 грудня 2018 року зареєстровано право власності на автомобіль марки «Volkswagen Shsran» 1996 року випуску (а. с. 52, 53).

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що він є непрацездатною особою та потребує матеріальної допомоги, а тому його повнолітня дочка повинна надавати йому таку допомогу.

Як передбачено статтею 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (частина 1 статті 202 СК України).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов:

- походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

- непрацездатність матері, батька;

- потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц.

Відповідно до частини 1 статті 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

У пункті 21 своєї постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що відповідачка не довела суду, що її батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неї, а тому вона зобов`язана утримувати батька, який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром аліментів.

За рішенням суду, як передбачає стаття 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Як було встановлено судом, позивач отримує пенсійне забезпечення в розмірі 2546,34 грн, він не є особою з інвалідністю.

Крім того, позивач не надав суду доказів щодо доходів відповідачки. Апеляційний суд вважає, що надана представником позивачка копія довідки про доходи відповідачки ОСОБА_2 не є належним доказом по справі.

В матеріалах справи також міститься довідка про те, що син відповідачки ОСОБА_2 навчається на денній платній формі навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Волинський фаховий коледж Національного університету харчових технологій» (а. с. 72).

За таких обставин з урахуванням матеріального і сімейного стану позивача і відповідачки суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції слід змінити та стягувати з відповідачки ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання останнього в розмірі 400 грн щомісячно.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 грудня 2021 року у цій справі змінити.

Стягувати з відповідачки ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 аліменти на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) грн щомісячно, починаючи з 30 березня 2021 року і довічно.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді