Справа № 201/8058/21
Провадження № 2/201/458/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючого судді Батманової В.В.

з секретарем судового засідання Горбатенко Д.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Євгена Володимировича, третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

В провадженні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Євгена Володимировича, третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору.

В обґрунтування позовних вимог було вказано, що 16 червня 2021 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала позивачу ОСОБА_1 .

Підставою виникнення права власності відповідача зазначено Змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061 від 31.07.2018 та Договір про внесення змін до Змішаного договору з елементами позики та іпотеки від 30.07.2019.

Реєстрація права власності відбулася згідно висновку про вартість об`єкта оцінки за ціною 1224841,00 грн., замовником якого нібито виступила позивач. Однак остання жодного висновку не замовляла. Крім того, зобов`язання позивача є припиненими у зв`язку із тим, що відповідач ОСОБА_2 ухилявся від виконання умов договору іпотеки, що полягало в тому що він не надавав позивачу відповідного письмового підтвердження після отримання коштів в рахунок погашення заборгованості.

Також позивачем було з`ясовано той факт, що 18.06.2021 приватним нотаріусом Іванютіним-Сандомирським Л.О. було зроблено запис про іпотеку щодо спірного майна за № 4259439 на підставі Змішаного договору іпотеки з елементами договору позики, укладеного 18.06.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що оцінка майна була проведена всупереч встановленими законодавством правилами та стандартами, що, в свою чергу, призвело до набуття ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки за заниженою ціною.

Також позивачем було зазначено, що існує невідповідність вимоги умовам договору іпотеки в частині заборгованості, що призвело до невірного розрахунку суми штрафу, що є суттєвою перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Щодо підстав для визнання недійсним договору від 18.06.2021 позивачем було вказано про те, що надання позики розміром 2168000,00 грн. у готівковій формі є порушенням граничного розрахунку, встановленого НБУ, що, в свою чергу, є порушенням ч. 3 ст. 1087 ЦК України та ст. 203 ЦК України та застосування наслідків, передбачених ст. 215 ЦК України.

Позивач просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Черниш Є.В. від 16.06.2021 запис про право власності № 42534281 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на вказане майно та визнати недійсним змішаного договору іпотеки з елементами договору позики від 18.06.2021, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , реєстровий номер 3037, що посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О.

Від представників сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутності на підставі наданих доказів, відзиву та інше.

Відповідно до наданого відзиву та заперечень було встановлено, що відповідач не погоджується з позовом та просить відмовити в його задоволенні з наступних підстав. У зв`язку із не виконанням умов договору щодо повернення грошових коштів, ОСОБА_2 було направлено вимоги 11.03.2021 у та 12.04.2021, які були отримані ОСОБА_1 14.04.2021. Дана обставина не заперечується позивачем та такі доводи відсутні у позовній заяві. Відповідач вважає, що його дії щодо визначення вартості предмету іпотеки перед набуттям у власність предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльністю, повністю відповідають вимогам закону. Також у відзиві відповідачем було зазначено про те, що оцінка майна, що було передано в іпотеку, була проведена відповідно до вимог законодавства, які регулюють ці питання. Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним змішаного договору іпотеки з елементами договору позики, укладеного 18.06.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідач зазначив у відзиві, що посилання сторони позивача на недійсність даного договору у зв`язку із тим, що розмір переданої позики становить більше 50 000 гривень, тому було необхідним робити такий переказ у безготівковій формі не знаходить свого законного обґрунтування та не є підставами для визнання недійсним договору, а отже і застосування ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Вивчивши думки сторін, матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що 31 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061. Відповідно до умов договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 1391000,00 грн. (52000 доларів США за курсом НБУ на час укладання договору), зі строком повернення 31.07.2019. ОСОБА_1 передала в іпотеку ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

30 липня 2019 року між тими ж сторонами укладено договір про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31.07.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстровим № 3061, яким сторони продовжили дію вказаного договору на один рік, тобто до 31.07.2020 та узгодили, що сума боргу на день укладення договору про внесення змін до вказаного договору складає 757 500,00 гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на 30.07.2019 складає - 30 000,00 доларів США (а.с. 33).

Суд критично сприймає посилання позивача про те, що дане зобов`язання є припиненим, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2021 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна про припинення зобов`язання та стягнення моральної шкоди.

16 червня 2021 року за ОСОБА_2 було укладено зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала позивачу ОСОБА_1 .

Підставою виникнення права власності відповідача зазначено змішаний договір з елементами позики та іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Батовою Л.Г., реєстровий № 3061 від 31.07.2018 та договір про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки від 30.07.2019.

Також встановлено та не заперечувалось позивачем, що у зв`язку із невиконанням умов договору щодо повернення грошових коштів, ОСОБА_2 було направлено вимоги 11.03.2021 та 12.04.2021, які були отримані ОСОБА_1 14.04.2021.

Суд вважає, що з урахуванням того, що вимога була отримана ОСОБА_1 14.04.2021 та не було виконано її вимоги, а звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося 16.06.2021 року, то ОСОБА_2 не було порушено вимоги Закону України «Про іпотеку» та постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень».

Щодо незгоди з оцінкою вартості предмета іпотеки суд вважає за необхідне зазначити, що під час укладення змішаного договору з елементами позики та іпотеки від 31.07.2018 у п.7 договору сторонами було погоджено, що загальна вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін складає 1 391 000,00 гривень (а.с. 34-36).

Відповідно до ч.5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Суд критично ставиться до посилань позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі №306/2053/16-ц з приводу того, що при позасудовому зверненні стягнення на предмет іпотеку, вартість предмету іпотеки повинна узгоджуватись з іпотекодавцем, оскільки сторонами у даній справі у договорі іпотеки було передбачено продаж у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та вчинення виконавчого напису нотаріусом. Інші способи звернення стягнення були передбачені лише за домовленістю сторін, що вбачається зі вказаної постанови.

Крім того, у постанові від 26 січня 2021 року по справі №522/1528/15-ц (п. 68) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що правові висновки суду, у тому числі касаційної інстанції, формулюються виходячи з конкретних обставин справи. Тобто, на відміну від повноважень законодавчої гілки влади, до повноважень суду не належить формулювання абстрактних правил поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певних норм права, отже у разі посилання на практику Великої Палати Верховного Суду повинне бути ідентичне сходження предмету спору та їх обставин, що наразі відсутнє.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Тобто обов`язкового погодження вартості майна законом не передбачено.

Дії ОСОБА_2 , щодо визначення вартості предмету іпотеки перед набуттям у власність предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльністю, повністю відповідають вимогам Закону України «Про іпотеку».

Сам змішаний договір з елементами позики та іпотеки (зокрема п. 19) не містить інших вимог звернення стягнення на предмет іпотеки, які б стверджували, що вартість предмета іпотеки під час позасудового звернення стягнення, повинна узгоджуватись між сторонами.

Крім того, суд не погоджується із думкою позивача про те, що відповідачем не було проведено оцінки майна, як це визначено діючим законодавством. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Отже, висновки про вартість об`єкта оцінки є невід`ємною частиною звіту про оцінку майна та підтверджує його виготовлення.

Також судом не знайдено підстав порушення норм матеріального права, зокрема постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», що слугували би підставою для скасування реєстрації.

Щодо незгоди позивача з розміром заборгованості, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до договору про внесення змін до змішаного договору з елементами позики та іпотеки, посвідченого 31.07.2019 приватним нотаріусом Батовою Л.Г. за реєстровим №3061 (п. 2) сума боргу зменшилась та складає 30 000 доларів США. Даним Договором про внесення змін було встановлено строк повернення грошових коштів 31.07.2020. Грошові кошти повернуті не були.

Пунктом 1 змішаного договору з елементами позики та іпотеки сторони передбачили у випадку несвоєчасного повернення суми боргу (або будь-якої його частини за графіком) позичальник ОСОБА_1 зобов`язується виплатити позикодавцю ОСОБА_2 штраф у розмірі 1 (один) % від суми боргу, але не більше ніж за 90 днів.

Частиною 2 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Тобто, штрафна санкція встановлюється у будь-яких правовідносинах для стимулювання сторін до належного виконання своїх обов`язків по договору. І саме її зростання стимулює вчасно виконати свій обов`язок.

Позивач зазначає, що договором передбачено лише штраф у розмірі 1%, тобто 300 доларів, проте вказані доводи не є об`єктивним розумінням договору та суперечать принципу застосування штрафних санкцій, що призводить до намагання зменшити розмір боргу, з урахуванням зазначення періоду нарахування штрафу - не більше ніж за 90 днів.

Також в позові зазначено, що 18.06.2021 приватним нотаріусом Іванютіним-Сандомирським Л.О. було внесено запис про іпотеку щодо спірного майна за № 4259439 на підставі змішаного договору іпотеки з елементами договору позики, укладеного 18.06.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При обґрунтуванні позиції щодо визнання недійсним вказаного договору позивачем було зазначено, що договір іпотеки був укладений у забезпечення повернення позики у розмірі 2 168 000,00 грн., що суперечить ст. 1084 ЦК України, відповідно до якої розрахунки котрі перевищують 50 000, 00 грн. повинні проводитись через касу, тобто у безготівковій формі.

Разом із тим ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві гаку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання і грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Дана стаття не розмежовує суми, які видаються готівкою або у безготівковій формі. Така обставина регулюється домовленістю сторін.

Суд вважає, що посилання позивача щодо розміру переданої позики та недотримання безготівкової форми розрахунку, як підставу визнання договору недійсним, не знаходить свого законного обґрунтування та не є підставами для визнання недійсним змішаного договору іпотеки з елементами договору позики від 18.06.2021,укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відсутні правові підстави застосування ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Також, на думку суду, посилання сторони позивача на ст. 234 ЦК України не знаходить свого правого обґрунтування, оскільки матеріали справи містять докази реєстрації спірного договору іпотеки (а.с. 34-36).

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним, скасування рішення і запису приватного нотаріуса та, відповідно, для задоволення позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 203, 205, 234, 1046 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень », керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черниш Євгена Володимировича, третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова