ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №520/11160/18

Апеляційне провадження №22-ц/813/1367/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Луняченка В.О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років і визнання права власності в порядку спадкування.

Зазначала, що вона у 2017 році звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю в порядку окремого провадження.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2017 року встановлено факт, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , більш ніж п`ять років до часу його смерті та є його спадкоємцем четвертої черги за законом.

В подальшому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року, зазначене рішення суду було скасовано, а її заява про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю залишена без розгляду та роз`яснено право на подачу до суду відповідного позову на загальних підставах.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона з 2007 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 до його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як близьких та рідних людей у нього не було. Вказувала, що вона зі спадкодавцем вели спільне господарство, разом вирішували повсякденні питання та мали спільний бюджет. Вказувала, що вона дбала про здоров`я ОСОБА_2 , його матеріальну та моральну стабільність. Оскільки ОСОБА_2 , який відносився до неї як рідний батько, практично не мав жодних джерел існування, весь тягар забезпечення його харчами та ліками, одягом та взуттям тощо, в тому числі й поховання вона взяла на себе.

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просила задовольнити її вимоги (т.1а.с.3-7).

У лютому 2019 році Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Коваль Н.В., про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , у нього відсутні спадкоємці за заповітом та за законом, а тому у Одеської міської ради є право на визнання спадщини, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою, та право на захист своїх інтереси як власника вищевказаної квартири шляхом витребування майна з незаконного володіння і скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 .

Окрім того, Одеська міська рада зазначила, що на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2017 року, скасованого в подальшому апеляційним судом 19 липня 2018 року, ОСОБА_1 27 вересня 2017 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, яке, на думку позивача, є недійсним та підлягає скасуванню.

Посилаючись на наведені вище обставини, Одеська міська рада просила задовольнити всі її наведені вище вимоги та встановити порядок виконання рішення суду, згідно якого воно є підставою для управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37298169 від 29 вересня 2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м, яка розташована за адресом : АДРЕСА_2 (т.2 а.с.4-10).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 17 квітня 2019 року вказані справи об`єднано в одне провадження (т.1а.с.185).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 2007 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , і є спадкоємцем четвертої черги за законом після його смерті.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Відмовлено у позові Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Коваль Н.В., про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 довела факт проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю з 2007 року і до його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задоволення позову ОСОБА_1 , в тому числі й визнання за нею права власності на спадкове майно, є одночасно підставою для відмови у позові Одеської міської ради про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою, так як правовою підставою для такого визнання є факт відсутності інших спадкоємців за законом та заповітом.

Інші вимоги Одеської міської ради є похідними від вимог про визнання спадщини відумерлою, тому також не підлягають задоволенню (т.2 а.с.152-155).

Доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі представник Одеської міської ради просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_1 та задоволення позову Одеської міської ради до неї в повному обсязі.

Неправильність рішення суду мотивовано порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, доводи скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 не доведено факт її проживання зі спадкодавцем з 2007 року по день його смерті однією сім`єю належними та допустимими доказами (т.2 а.с.165-175).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю доводів скарги (т.2а.с.215-220).

Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 22 лютого 2022 року, за виключенням представника Одеської міської ради, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника Одеської міської ради, представника ОСОБА_1 , яка підтримала свій відзив на апеляційну скаргу в судовому засіданні 21 вересня 2021 року, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтями 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217,1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , який проживав в квартирі АДРЕСА_1 (т.1а.с.10).

Після його смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру, загальною площею 30,1 кв.м., що складається із одній кімнати житловою площею 12,4 кв.м., яка належала ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 вересня 2007 року УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради (т.1а.с.12-16).

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 , яка проживала та була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 , звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю з 2007 року. Крім неї інших спадкоємців не має (т.1 а.с.122).

02 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, визначивши заінтересованою особою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2017 року (справа №520/8991/17) заява ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту задоволена.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 з 2007 року по день його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , і що вона є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2 (т.1а.с.19-20).

На підставі даного рішення суду приватним нотаріусом Коваль Н.В. 27 вересня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом №1075 та до реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (т.1а.с.154, т.2 а.с.12).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року апеляційна скарга Одеської міської ради задоволена, скасовано вказане рішення суду від 04 вересня 2017 року Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту залишено без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право (т.1а.с.21-26).

Згідно матеріалам спадкової справи, окрім ОСОБА_1 , від інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило (т.1а.с.122).

Тобто, спадкоємці за законом першої третьої черг у спадкодавця відсутні.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просила встановити факт її проживання однією сім`єю з з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2007 року по 06 лютого 2017 року та визнати за нею право власності на спадкове майно.

Відповідно до частини другої ст.293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно довідки про склад сім`ї та реєстрації, ОСОБА_2 з 11 квітня 1988 року був зареєстрований один в квартирі АДРЕСА_1 (т.1а.с.128).

Позивачка з 17 березня 2000 року зареєстрована в квартирі, житловою площею 17,29 кв.м., що розташована поруч із квартирою спадкодавця, а саме: в квартирі АДРЕСА_3 . Згідно довідки разом із нею проживають та зареєстровані її діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 19 грудня 2017 року, та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 05 травня 2018 року (т.1а.с.49,52).

За змістом довідки про склад сім`ї та реєстрації від 30 серпня 2018 року, виданої КП «ЖКС «Вузовський» та складеної після смерті ОСОБА_2 , на ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок, без реєстрації її у квартирі АДРЕСА_1 (т.2 а.с.11).

Апеляційним судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 28 лютого 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 ; що в 2018 році у подружжя ОСОБА_5 народився син ОСОБА_4 (т.1 а.с.8 зворот,49). Дані про те, що вказаний шлюб розірваний матеріали справи не містять.

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (мати позивачки) показали, що ОСОБА_1 спільно проживала разом з ОСОБА_2 , доглядала за ним та допомагала йому в побуті.

Апеляційний суд не бере до уваги показання вказаних свідків в частині спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , оскільки вони не підтверджені іншими належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами; ці покази базуються на бажанні свідків допомогти позивачці і є добросовісною помилкою (ненавмисним перекрученням об`єктивної дійсності).

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду саме лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Встановлено, що позивачкою не надано жодного письмового доказу на підтвердження спільного придбання майна як рухомого, так і нерухомого (в тому числі чеків, квитанцій про оплату товарів, лікарських засобів, предметів вжитку, про сплату комунальних послуг, свідоцтв про право власності), заповітів, ділової та особистої переписки, з яких би вбачалося, що ОСОБА_2 вважав себе «батьком» ОСОБА_1 , а остання -«донькою» спадкодавця.

Саме по собі надання позивачкою правовстановлюючих документів ОСОБА_2 на квартиру, свідоцтва про його смерть та понесення витрат на поховання, не може бути підтвердженням факту спільного проживання.

Окрім того, у період 2007 року по 2017 року позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , на утриманні яких перебувала малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто вона мала свою сім`ю.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивачка об`єктивно не могла одночасно утворити іншу сім`ю та постійно спільно проживати з 2007 року до 2017 року (протягом 10 років) разом із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто з особою, старше її на 40 років, в одній кімнаті, площею 12.4 кв.м.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає що позивачкою не доведено, що вона проживала однією сім`єю із ОСОБА_2 , була пов`язана з ним спільним побутом та мала взаємні права і обов`язки. Не довивши вказаного факту, ОСОБА_1 не може вважатися спадкоємцем ОСОБА_2 за законом четвертої черги.

Ураховуючи наведене, помилковим є й висновок суду першої інстанції про задоволення похідної вимоги позивачки про визнання за ОСОБА_1 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 підлягає скасуванню із відмовою в задоволенні її позовних вимог до Одеської міської ради в повному обсязі.

Щодо позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з такого.

Положення ст.1277 ЦК України визначають, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 не мала права на спадкування, а спадкоємці ОСОБА_2 за заповітом і за законом відсутні, тому квартира АДРЕСА_1 є відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади м.Одеси.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний позивач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.

Однією з підстав, коли майно можна витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт3 частини 1 статті 388 ЦК України).

За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Оскільки спірне майно вибуло з володіння територіальної громади м.Одеси на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було видано нотаріусом на підставі рішення суду, яке в подальшому скасовано, вимога Одеської міської ради про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державної реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19,27 Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає реєстрації, за власником, а також попередньої реєстрації.

У зв`язку із задоволенням позову Одеської міської ради в частині витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Одеси квартири, підлягає скасуванню попередня реєстрація та здійснена держана реєстрація права власності на спірну квартиру за територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначалось вище, свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , видане приватним нотаріусом Коваль Н.В. Маслянниковій Т.М. 27 вересня 2017 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Коваль Н.В. на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2017 року.

Зазначене рішення суду першої інстанції скасовано ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року.

Ураховуючи наведені вище апеляційним судом обставини щодо недоведеності позивачкою факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , видане ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, підлягає визнанню недійсним та скасуванню.

У зв`язку із скасуванням апеляційним судом рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 та ухвалення нового рішення про задоволення позову Одеської міської ради в повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України на її користь з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в сумі 4 222 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 14 272,21 грн., а всього 18 494,21 грн.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 грудня 2019 року скасувати.

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Коваль Наталія Вікторівна про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з незаконного володіння задовольнити.

Визнати спадщину відумерлою ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м., що належала спадкодавцю ОСОБА_2 на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 вересня 2007 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яке зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за №1075, видане ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Наталією Вікторівною.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1 .

Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37298169 від 27.09.2017 року, прийнятого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Наталією Вікторівною, а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради права власності на однокімнатну квартиру загальною площею 30,1 кв.м., житловою площею 12,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

В позові ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років і визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Одеської міської ради судовий збір за подачу позову в сумі 4222 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 14 272,21 грн., а всього 18 494,21 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2022 року.

Головуючий

Судді: