Справа № 201/17/22
Провадження № 2/201/1362/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

18 лютого 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого - судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївни) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ТОВ «Вердикт Капітал» (третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді від 19.01.2022р. відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи призначений у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін (а.с. 20).

Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 15217 від 04.11.2021р., вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М.

Ухвалою судді від 19.01.2022р. задоволено клопотання позивача, забезпечений позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 15217 від 04.11.2021р., вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми заборгованості у розмірі 511 015,21 грн. (а.с. 30).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О., за заявою відповідача, 14.12.2021р. відкрито виконавче провадження № 67878647 з примусового виконання виконавчого напису №15217, виданого 04.11.2021р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М., про стягнення з позивача на користь TOB «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 014/3729/5/17025 від 05.06.2008р., з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між AT «Ерсте Банк», правонаступником якого є AT «Фідобанк» (правонаступник - ТОВ «Вердикт Капітал») та ОСОБА_1 , правонаступником усіх прав та обов`язків AT «Фідобанк» за вказаним кредитним договором є TOB «ФК «Вендор» на підставі договору про відступлення прав вимоги №2 від 06.06.2014р., яке уступило отримані права та обов`язки TOB «Профіт Кредит» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 25122019-ВР/ПК від 25.12.2019р., яке уступило отримані права та обов`язки TOB «Вердикт Капітал» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 11-12/20 від 11.12.2020р. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів.?

Стягнення заборгованості здійснюється за період з 11.12.2020р. по 26.05.2021р.

Сума заборгованості за кредитним договором № 014/3729/5/17025 від 05.06.2008р. становить 510 515,21 грн., яка складається з:

- заборгованості за процентами та комісією за період з 11.12.2020р. по 26.05.2021р. - 74 706,86 грн.;

- заборгованості за сумою кредиту за період з 11.12.2020р. по 26.05.2021р. - 435 808,35 грн.

Загальна сума заборгованості (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису) становить 511 015 грн. 21 коп.

Ознайомившись через представника з матеріалами виконавчого провадження №67878647 сторона позивача вважає, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р.; оскаржуваний виконавчий напис вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений; відсутні докази безспірності заборгованості; стягнення проведено з порушенням процедури повідомлення боржника та вчинення виконавчого напису, а тому позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного просив позовні вимоги задовольнити (а.с. 1 - 3).

Представник позивача Стрєльніков Є.А. (діє на підставі договору про надання правової допомоги № Ф21/36 від 20.12.2021р. - а.с. 10 - 11) надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без фіксування судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Крім того представник позивача просив надати йому можливість представити докази розміру витрат на правову допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення, оскільки відповідно до умов договору правнича допомога надається до завершення судового розгляду справи зі складанням акту прийому - передачі, для чого йому потрібен додатковий час (а.с. 37).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, будь-яких клопотань і відзиву на позовну заяву до суду не надав (а.с. 33, 34).

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 35, 36).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 04.11.2021р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 15217, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 014/3729/5/17025 від 05.06.2008р., з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між AT «Ерсте Банк», правонаступником якого є AT «Фідобанк» (правонаступник - ТОВ «Вердикт Капітал») та ОСОБА_1 , правонаступником усіх прав та обов`язків AT «Фідобанк» () за вказаним кредитним договором є TOB «ФК «Вендор» () на підставі договору про відступлення прав вимоги №2 від 06.06.2014р., яке уступило отримані права та обов`язки TOB «Профіт Кредит» () на підставі договору про відступлення прав вимоги № 25122019-ВР/ПК від 25.12.2019р., яке уступило отримані права та обов`язки TOB «Вердикт Капітал» () на підставі договору про відступлення прав вимоги № 11-12/20 від 11.12.2020р.

Стягнення заборгованості проводилось за період з 11.12.2020р. по 26.05.2021р., сума заборгованості склала 510 515,21 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 435 808,35 грн.; заборгованість за процентами та комісією - 74 706,86 грн.

За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» суму в розмірі 500,00 грн., які підлягали стягненню з боржника на користь стягувача.

Загальна сума заборгованості (з урахуванням плати за вчинення виконавчого напису) становить 511 015 грн. 21 коп. (а.с. 6).

14.12.2021р. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. відкрито виконавче провадження № 67878647, на підставі виконавчого напису № 15217 від 04.11.2021р., вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 511 015,21 грн. (а.с. 5).

Надаючи правову оцінку вказаним фактичним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018р. в справі № 310/9293/15-ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

З матеріалів справи не видно, що при вчиненні напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед ТОВ «Вердикт Капітал», зазначений у написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після початку стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечив розмір боргу, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні.

Крім того, з тексту оспорюваного виконавчого напису видно, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. за № 1172.

Відповідно до п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

Кредитний договір № 014/3729/5/17025 від 05.06.2008р., укладений між ВАТ «Ерсте-Банк» та ОСОБА_1 , не був посвідчений нотаріально (а.с. 7 - 9).

Із вищезазначеного видно, що Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису № 15217 від 04.11.2021р. застосувала нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі.

Отже, на переконання суду наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

За встановленого, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 довів належними доказами невідповідність спірного виконавчого напису вимогам ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, вважаю за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362,00 грн.

Питання щодо компенсації судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 21 600,00 грн. судом не вирішується, оскільки представником позивача заявлено клопотання про надання п`ятиденного строку для подачі до суду додаткових доказів на підтвердження понесених витрат на оплату правової допомоги (а.с. 37).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, ч. 2, 3 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївни) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 15217 від 04 листопада 2021 року, вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 511 015,21 грн. - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1362,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2022 року.

Суддя О.С. Наумова