Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2788/21

Провадження № 2/126/283/2022

"12" квітня 2022 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудя О.Г.

секретар Кучанська В.М.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Денисюк О.С. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна.

Свої вимоги мотивує тим, що 01.10.2005 року одружились ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .. У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_5 .. За час перебування сторін у шлюбі на підставі Договору купівлі-продажу від 02.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Касевич О.С. подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано житловий будинок (вартістю 14000 доларів США), розташований в АДРЕСА_1 . Згідно Інформації з Державного реєстру РПНМ (інформаційна довідка № 281503183 від 27.10.2021 року) право приватної власності на згаданий вище будинок загальною площею 53,5 кв.м та житловою площею 28,8 кв.м. зареєстровано 17.03.2008 року за відповідачем ОСОБА_3 ..

Згаданий будинок придбано за спільні кошти подружжя для їхнього та їхньої доньки спільного проживання. Однак відповідач змінив замки на вхідних дверях будинку та унеможливив проживання позивачки у ньому, повідомивши позивачку про те, що їй цей будинок не належить.

Відповідач не визнає право власності позивачки на згаданий будинок. А тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом свого невизнаного права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Денисюк О.С. позовні вимоги своєї довірительки підтримав, посилався на обставини, викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 01.10.2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 одружились, про що у книзі реєстрації актів про одруження 2005 року 01 жовтня зроблено запис № 7 та Берізко-Чечельницькою сільською радою видано Свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 виданого 20.01.2021 року повторно.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру РПНМ інформаційної довідки № 281503183 від 27.10.2021 рок, за час перебування сторін у шлюбі та на підставі Договору купівлі-продажу ВКЕ 415632 від 02.02.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Касевич О.С. з реєстровим номером 153 подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право приватної власності на будинок загальною площею 53,5 кв.м та житловою площею 28,8 кв.м. зареєстровано 17.03.2008 року за відповідачем ОСОБА_3 ..

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення ст. 61 СК свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Аналогічне положення закріплене у ст. 325 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

У правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зазначено, що «у ст. 60 СК закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст. 368 ЦК. У ч.1 ст.70 СК встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Такі правові позиції викладені також у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Судом встановлено та сторонами не заперечувались обставини відносно того, що вони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, придбали для потреб та в інтересах сім`ї вищевказане нерухоме майно, а тому дана нерухомість є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, суд приходить до висновку, що майно, яке набуте подружжям ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя, частка кожного з подружжя у такому майні є рівною, оскільки жодна зі сторін не вказувала про існування певної домовленості щодо визначення часток кожного з них, щодо збільшення частки у спільному майні також жодна зі сторін вимоги не заявляла, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволено, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1900 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 61, 69-71 СК України, ст. 325, 319, 368, 372 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 81-82 , 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної спільної часткової власності на 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь