Справа № 461/7461/21 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/4002/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 11 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просить визнати незаконним підвищення відсоткової ставки з 21,99 % до 30 % річних за кредитним договором №910.26613 від 12.08.2014 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 11 жовтня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 . Вважає ухвалу суду незаконною. Зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху з підстав несплати судового збору, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про захист прав споживачів". Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17 лютого 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 02 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_2 , суд виходив з тих обставин, що позивачем у строки у зазначені в ухвалі судді про залишення заяви без руху, недоліки станом на 11 жовтня 2021 року не усунуто.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Згідно з ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частина 2 ст. 185 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 11 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недодержання вимог, передбачених ч. 4 ст. 177 ЦПК України, оскільки позивачем до позовної заяви не додано документа, що підтверджує сплату судового збору та відсутністю підстав для звільнення його від сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху позивачу надано термін - 5 днів з моменту вручення ухвали для усунення недоліків заяви, а саме: надання документу про сплату судового збору в розмірі 908 грн., або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 11 жовтня 2021 року про залишення без руху позовної заяви позивач отримав 15 вересня 2021 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 53).

30 вересня 2021 року на виконання вимог ухвали судді Галицького районного суду м.Львова від 11 жовтня 2021 року про залишення заяви без руху позивач ОСОБА_2 подала заяву про усунення недоліків, в якій зазначає, що звільнена від сплати судового зборуу у даній справі, оскільки до відносин споживчого кредитування застосовуються вимоги Закону України "Про захист прав споживачів" (а.с. 54-55).

Згідно з ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регламентовано Законом України "Про судовий збір".

Пільги при сплаті судового збору визначені ст.5 вказаного Закону. Зазначеною нормою не передбачено пільг для сплати судового збору за позовами про захист прав споживачів. Проте, у Законі України "Про захист прав споживачів" не зазначено, що перелік пільг, визначений ст.5 є вичерпним.

Водночас ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Верховний Суд, проаналізувавши норми Законів "Про судовий збір" та «Про захист прав споживачів", дійшов висновку, що сама по собі відсутність категорії споживачів у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що вони не мають такої пільги, оскільки її встановлено спеціальним щодо споживачів Законом. Так, відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Згідно ст.2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 вищезгаданого Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

У відповідності до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних платежів. Договором про споживчий кредит може бути передбачено обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач вказує на незаконне підвищення процентної ставки відповідно до умов Кредитного договору, які порушують його права споживача.

Враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно витлумачив вказані вище норми та безпідставно залишив позовну заяву ОСОБА_2 без руху, посилаючись на те, що на позивача не поширюється положення ч.3 ст.22 Закону України "Про захист прав споживача", та в подальшому її повернув, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для повернення заяви заявникові, а висновки суду першої інстанції є помилковими.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, ухвала Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи за позовною заявою ОСОБА_2 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2021 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 березня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник