Справа № 158/1527/21 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/274/22 Категорія: 70 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 25 січня 2020 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Відповідач залишив сім`ю у січні 2021 року, ще до народження дитини. Дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач самоусунувся від виховання сина, уваги та часу вихованню дитини не приділяє, матеріально її не забезпечує. Враховуючи, що дитина є досить маленькою на даний час, тому потребує значного догляду та турботи, що позбавляє її можливості працевлаштуватись. Крім того, на її утриманні також є син від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наведеного позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, а також на її утримання у такому ж розмірі до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 02.06.2021 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн щомісячно, до досягнення неповнолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 02.06.2021.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1816 гривень судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов частково, стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті вимог відмовити.

Вказує на те, що суд не в повній мірі дослідив докази щодо його матеріального становища. Не враховано судом і обставину, що на його утриманні є дитина-інвалід від попереднього шлюбу. Суд помилково дійшов висновку про задоволення вимог у частині стягнення коштів на утримання ОСОБА_1 , оскільки в даному випадку виходить, що розмір усіх відрахувань буде значно більшим, ніж розмір його доходу.

Оскільки апеляційна скарга стосується вимог про стягнення аліментів на утримання позивача, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст.367 ЦПК України здійснює перегляд рішення суду тільки в цій його частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, оцінивши докази, надані позивачкою, врахувавши матеріальне становище відповідача, дійшов висновку про необхідність стягнення з останнього на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину у розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, та на її утримання - у розмірі 1000 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідають вимогам процесуального та матеріального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони з 25 січня 2020 року перебувають у шлюбі.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідач залишив сім`ю у січні 2021 року, до народження дитини (а.с. 8, 9, 10, 11).

На даний час позивачка доглядає за малолітньою дитиною, тому не має можливості працювати та отримувати дохід.

Разом з тим, ОСОБА_1 не заперечується той факт, що вона отримує державну допомогу, яка надається при народженні дитини, в розмірі 860,00 грн.

Згідно із ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія , доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум: загальний показник: з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Разом з тим, зі змісту вказаних вище норм слідує, що визначальною умовою стягнення аліментів на дружину є та обставина, чи може платник аліментів надавати таку матеріальну допомогу.

Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини відповідача, керувався загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.

Згідно з ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти як на сина, так і дружині, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність у неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині.

Згідно з ч.1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

З долучених ОСОБА_2 копій письмових документів, а саме довідок про доходи, виданих роботодавцем ТОВ «МОСТИ ЖЕШУВ» від 19 липня 2021 року слідує, що відповідач працевлаштований офіційно за кордоном, отримує стабільний дохід (а.с.45-50).

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що його офіційний дохід в Республіці Польщі становить 1862, 35 грн.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання відповідача на недостатній рівень заробітної плати, отримуваний за кордоном, оскільки він у випадку оплати його праці у розмірі, нижчому, ніж мінімальна заробітна плата в Україні, не позбавлений можливості влаштуватися на роботу в Україні.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" мінімальна заробітна плата на 2021 рік становила: з 01 січня - 6000 гривень, а з 01 грудня 2021 року - 6500 грн.

Отже, враховуючи надані докази, беручи до уваги заперечення відповідача та відповідь на відзив позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимогу позивачки про стягнення аліментів на своє утримання слід задовольнити частково, визначивши розмір таких аліментів не в розмірі ј частки від усіх видів заробітку відповідача, як просила позивач, а в розмірі 1000 грн щомісячно.

Апеляційний суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача і захистить права позивача на утримання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, що обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення, а визначений судом розмір аліментів є справедливим.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 березня 2022 року.

Головуючий

Судді