Справа № 372/4693/21
Провадження № 2-538/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Денисенко Ю.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Енергія», Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства, третя особа Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

02.12.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить скасувати арешт майна. В обґрунтування позову зазначив, що він на праві спільної сумісної власності є власником 1/2 частки однокімнатної квартири, також співвласником іншої 1/2 частки квартири є його мати ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи. Арешт на квартиру було накладено на підставі рішення суду від 14.06.2002 року, яким з його батька було стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги, в подальшому постановою державного виконавця арешт на кватиру було накладено 14.08.2003 року, як таку що знаходилась у користуванні його матері, його батьки ще до 2004 року розрахувались з боргами за житлово-комунальні послуги, у 2008 році вказана квартира була приватизована ним та його матір`ю, що підтверджується матеріалами справи, проте в 01.11.2021 року вони дізналися про наявний арешт, коли мали намір продати квартиру, він звертався до третьої особи з проханням скасувати наявний арешт, оскільки борги за житлово-комунальні послуги давно було погашено, але третя особа своїм листом відмовила йому у скасуванні наявного арешту, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Також просить суд зобов`язати вчинити дії, передбачені позовними вимогами, зокрема вилучити запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та погасити запис про арешт нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

06.12.2021 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

26.01.2022 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на обставини вкладені в позовній заяві.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились про поважність причин неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Подали до суду відзиви на позовну заяву, в яких проти задоволення позовних вимог не заперечили та просили їх задовольнити. Також просили проводити розгляду справи за їх відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про поважність причини неявки суду не повідомив, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.

Суд, вислухавши позивача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 , на праві приватної спільної власності є власником 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Також співвласником 1/2 частки вказаної кватири є мати позивача ОСОБА_2 .

Право власності набуте на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 16.09.2008 року на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради № 1078 п. 5

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 282295949 від 01.11.2021 року на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, 14.07.2003р. Державною виконавчою службою, Обухів РУЮ, особа майно якої обтяжується - ОСОБА_3 .

Згідно рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 червня 2002 року стягнуто з батька позивача ОСОБА_3 на користь Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства «Обухівводоканал» борг по комунальним послугам в розмірі 1111 грн. 70 коп.

Державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції 14.07.2003 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме квартири АДРЕСА_1 , користувачем якої був батько позивача ОСОБА_3 .

Державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції 14.08.2003 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка знаходилась у користуванні моєї матері ОСОБА_2 .

Батьки позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до 2004 року повністю розрахувались по боргу з Обухівським водопровідно-каналізаційним підприємством «Обухіввводоканал», що підтверджується матеріалами справи.

У 2008 році вказана квартира була приватизована ОСОБА_2 і позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Про те, що квартира позивача та його матері знаходиться під арештом, їм стало відомо лише 01.11.2021 року від приватного нотаріуса Саєнко Е.В. Обухівського районного нотаріального округу, коли вони мали намір продати квартиру.

05.11.2021 року позивач звернувся з заявою до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з під арешту.

Проте Листом від 09.11.2021 року вих. № 81030 Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що архівна справа, що стосується арешту майна знищена і для вирішення питання про звільнення майна з під арешту йому необхідно звернутися до суду.

Згідно ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Враховуючи викладене, суд зобов`язаний прийняти до уваги при вирішенні цього спору положення Конституції України як норми прямої дії, які встановлюють конституційне право громадян отримати та реалізувати своє право власності на майно, отримати ефективний судовий захист від протиправних посягань та порушень такого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7, та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

В даний час в зв`язку з накладенням арешту на майно позивач не може ним користуватись, а саме продати, подарувати.

Згідно зі статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, відповідачі переконливих заперечень на позов не подавав, доводи позивача не спростували, наявність правових підстав продовження існування арешту майна не довели.

Таким чином, під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивача як власника майна, які підлягають судовому захисту.

Поряд із тим, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів суд вважає неналежним, оскільки він не ґрунтується на законі, а під час розгляду справи, позивач також не зміг конкретизувати правові підстави позову та обґрунтувати співвіднесення сформульованих ним вимог в частині способу захисту із будь-якою нормою права, посилаючись на власну правову необізнаність.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Судом не встановлено наявність правових підстав для покладення в судовому порядку на третю особу виконання обов`язку вчинити дії, передбачені позовними вимогами, оскільки, відповідач не є державним реєстратором, задоволення позовних вимог у пред`явленій суду редакції суд вважає неможливим.

Поряд із тим, слід врахувати правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 15 травня 2013 року у справі № 6-26цс13, згідно якої вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Саме до цього зводяться роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30 червня 1978 року № 5.

За таких обставин, суд вважає, що слід обрати інший належний спосіб захисту порушених прав та законних інтересів позивача, який ґрунтується на законі та є достатнім для відновлення порушеного права, а саме слід скасувати арешт майна, а саме: - квартири АДРЕСА_1 з реєстраційним номером обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна 1345508 від 01.10.2004 року.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов є законним і обґрунтованим, але підлягає частковому задоволенню шляхом обрання належного способу захисту прав та інтересів позивача у передбачений законом спосіб.

Керуючись ст.ст. 3, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, 208, 210, 319, 321, 328, 334, 391, 392, 655 Цивільного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Скасувати арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 з реєстраційним номером обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчудження об`єктів нерухомого майна 1345508 від 01.10.2004 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко