Справа № 462/1646/21 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/3173/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 липня 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У березні 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н від 13.10.2010. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 25 лютого 2021 року виникла заборгованість в сумі 26392 грн 36 коп., з яких: 21262,16 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 21262,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 5130 грн. 20 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 00 грн 00 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00 грн 00 коп. нарахована пеня; 00 грн 00 коп. нараховано комісії.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача 26392 грн. 36 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02 липня 2021 року у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить таке скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування. Вказує, що на підставі підписаної анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000 грн., який в подальшому було збільшено.

Зазначає, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення їх активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював часткове погашення заборгованості по кредитному договору. Активація карток та користування картковим рахунком свідчать про укладення між сторонами кредитного договору.

Стверджує, що суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема від здійснення правосуддя та не в повній мірі дослідив розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, в результаті чого ухвалив незаконне рішення.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 липня 2021 рок та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «Приватбанк» задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 висловився у запереченні доводів апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк». Зазначив, що копія анкети-заяви, яка надана до матеріалів справи, не є доказом про те, що відповідач був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг у «Приватбанку», які діяли на момент підписання заяви, і не є належним доказом укладення договору про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, оскільки у такій відсутні дані про істотні умови кредитного договору, передбачені ст. 1054 ЦК України, зокрема, щодо процентної ставки по кредитному ліміту, строку дії кредитного ліміту та строку дії платіжної картки та назви самої картки. Тому вважає, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання - тим більше за відсутності будь-якої інформації про банківсьткий продукт та умови, які пропонуються. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 жовтня 2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до змісту анкети-заяви споживач погодився з тим, що зазначена заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Долучений до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, якими передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом процентів, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг - відповідачем не підписаний.

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача, розмір кредитного ліміту Банком встановлено на рівні 15 000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт Банком змінювався: 17.07.2013 кредитний ліміт збільшено до 20 000,00 грн., 25.04.2017 - збільшено до 25 000,00 грн, 31.07.2017 - збільшено до 27 000,00 грн, 05.09.2019 - зменшено до 26 953,09 грн., 30.10.2019 - зменшено до 24 960,00 грн, 15.11.2019 - зменшено до 24 830,00 грн., 01.12.2019 - зменшено до 24 514,13 грн, 27.12.2019 - зменшено до 23 375,73 грн., 14.04.2020р. - зменшено до 23 158,51 грн., 08.05.2020 - зменшено до 22 828,17, грн., 10.06.2020 - зменшено до 22 362,16 грн., 13.07.2020 - зменшено до 22 006,74 грн.

З наданої позивачем виписки з рахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався карткою, разом з тим, не виконав своїх зобов`язань по поверненню кредиту в повному обсязі.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, станом на 25 лютого 2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 13 жовтня 2010 року становить 26 392 грн. 36 коп., з яких: 21 262,16 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 21 262,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками; 5130,20 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 00 грн 00 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 00 грн 00 коп. нарахована пеня; 00 грн 00 коп. нараховано комісії.

Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії шістьох платіжних карток, які були надані позичальнику для користування кредитними коштами, остання з яких мала термін дії - травень 2020 року включно (а.с. 18).

Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Платіжна картка, що видається позичальнику на підставі відкритого за нею розрахункового рахунку, діє в межах визначеного нею строку, і, за такого, повернення кредитних коштів в повному обсязі пов`язується виключно зі спливом останнього дня місяця дії такої картки (стаття 261 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів про те, що на момент підписання 13 жовтня 2010 року ОСОБА_1 анкети-заяви, він був ознайомлений із конкретними запропонованими умовами та правилами банківських послуг. Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою кредитного договору.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначено, в тому числі: порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату процентів нарахованих за період користування кредитом процентів, визначено права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком заява позичальника та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) суд зазначає, що наявність у справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Однак, враховуючи вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, в межах кредитного ліміту.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Встановлені обставини дають підстави для висновку про те, що на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 13.10.2010 між ним та банком виникли кредитні правовідносини з дати отримання ним картки, а саме з 16.11.2010.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості (в розрахунку заборгованості графа «тіло кредиту на звітну дату») та простроченої (графа «тіло кредиту прострочене на звітну дату»). Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Отже, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Тобто, якщо позичальник своєчасно не повертає заборгованість за фактично використаними кредитними коштами (поточним тілом кредиту), така заборгованість стає простроченою та відображається у відповідній колонці розрахунку заборгованості.

З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідач активно користувався відкритим картковим рахунком, загальна сума витрачених ним коштів перевищує встановлений ліміт, внаслідок чого виникла заборгованість за тілом кредиту.

Згідно матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 21 262,16 грн.

При цьому, колегія суддів також враховує, що кредитні кошти надані відповідачу у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто, після сплати зобов`язання по внесенню кредитних коштів позичальник має змогу знову ними користуватись.

Відтак, з урахуванням факту наявності саме поновлювальної кредитної лінії, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за простроченим тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, банк має право на отримання від позичальника як непростроченого тіла кредиту, так і простроченого, який також є кредитом, наданим ОСОБА_1 та ним не повернутий.

Таким чином, встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит, а останній його не повернув, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, що складається зокрема із заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягають задоволенню.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який не спростований відповідачем, заборгованість за тілом (простроченим) кредиту становить 21 262,16 грн., а тому зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи, що факт узгодження сторонами ціни кредитного договору (кредитного ліміту) відповідачем не спростовано.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, в тому числі простроченим тілом кредиту в розмірі 21 262,16 грн. підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена, а витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Окрім того, суд звернува увагу на те, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг поданий позивачем на іноземній мові «російській», без перекладу на державну мову «українську», а тому суд позбавлений можливості встановити належність таких умов до договору від 13 жовтня 2010 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами, в тому числі простроченими.

Матеріалами справи встановлено, що АТ КБ ПриватБанк на підтвердження своїх позовних вимог надало копію анкети-заяви позичальника від 13 жовтня 2010 року. Вказана заява позичальника не містить умов щодо сплати прострочених відсотків.

Долучені до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими передбачено, зокрема, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, - відповідачем не підписані.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву позичальника про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що анкета-заява позичальника містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, проте не конкретизовано, яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у наданому АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості ОСОБА_1 проценти за користування кредитом обраховані за різними ставками у період з 26.09.2012 р. по 30.03.2013 - 30,00 % річних, з 01.04.2013 р. по 29.08.2014 - 27,60% річних, з 01.09.2014 по 31.03.2015 - 32,40% річних, з 01.04.2015 по 31.05.2015 - 42,00% річних, з 01.06.2015 по 01.07.2015 - 32,40% річних, з 02.07.2015 по 31.07.2020 - 42,00 % річних, з 01.08.2020 по 25.02.2021 - 40,8 % річних, що не відповідає витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна «Універсальна GOLD», де не передбачено зміни відсоткової ставки починаючи з 01.04.2015 в розрахунку 3,5% на місяць. Проте розрахунок заборгованості містить нарахування відсотків за користування кредитом в розрахнку, що становить 2,7 % на місяць з 01.06.2015 року, 3,5% на місяць з 02.07.2015, 3,4% на місяць.

Тому, на переконання колегії суддів, АТ КБ «ПриватБанк» не доведено правомірності нарахування процентів за користування кредитом у визначеному розмірі.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції крім порушень норм матеріального права, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, в тому числі простроченим тілом кредиту, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог банку та стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту, в тому числі простроченим тілом кредиту у сумі 21 262 грн. 16 коп.

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» задоволена на 80,56% (21262,16 грн), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» за подання позовної заяви становить 1828,75 грн (80,56% від 2270,00 грн).

При поданні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 3405,00 грн, а тому сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги складає 2743,13 грн (80,56% від 3405,00 грн).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 липня 2021 року в частині відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2010 року в розмірі 21 262 (двадцять одна тисяча двісті шістдесят дві) гривень 16 копійок.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02 липня 2021 року в частині відмови у стягненні прострочених відсотків залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1828 (одна тисяча вісімсот двадцять вісім) гривень 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2743 (дві тисячі сімсот сорок три) гривень 13 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк