Справа № 212/9249/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2022 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Ваврушак Н.М., секретаря судового засідання Адамян В.А., за участі представника позивача- адвоката Крикун П.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, шляхом визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та зобов`язання вчинити певні дії, -
У жовтні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Макаренко О.Ю. звернувся до суду з вищевказаним позовом.
На виконання вимог Постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було сплачено суму заборгованості та постановою державного виконавця Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26 жовтня 2020 року було закінчено виконавче провадження № 57234866 з примусового виконання виконавчого листа виданого 23 травня 2017 року Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Неправомірні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 щодо погашення нею заборгованості і стали причиною для звернення до суду, так як наявні підстави вважати припиненим кредитний договір, оскільки позичальником виконано кредитне зобов`язання в повному обсязі, та визнання угоди нікчемною, оскільки вона не була укладена належним чином.
Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.
29 жовтня 2021 року представником позивача - адвокатом Макаренко О.Ю. вимоги ухвали суду від 20 жовтня 2021 року виконанні та недоліки позовної заяви усунені.
Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У визначений судом строк представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» відзив на позовну заяву не поданий.
02 грудня 2021 року та 14 березня 2022 року розгляд справи відкладено, у зв`язку із неявкою представника відповідача.
В судове засідання представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Представник відповідача про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов в порядку ст. 178 ЦПК України до суду не подав.
Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву до суду не подав та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У судовому засіданні представник позивача - адвокат Крикун П.А. позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви, додатково зазначивши, що ОСОБА_1 не було укладено угоду із відповідачем, у зв`язку із чим достатньо підстав вважати її нікчемною, та правовідносини із банком припиненими, оскільки заборгованість за рішенням суду була погашена.
Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
10 липня 2012 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. (а.с. 30-31)
У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє кредитну картку. Інші опції залишилися незаповненими, у тому числі опція - платіжна картка кредитна «Універсальна». Не заповнена й графа - бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». Одночасно із цим у анкеті-заяві зазначено про те, що клієнт згоден із тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Окрім того, зазначається, що клієнт ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Має місце у заяві й застереження про те, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Клієнт зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.
Отже, у заяві позичальника від 10 липня 2012 року відсутній кредитний ліміт, тобто тіло кредиту, а також у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2017 року задоволено частково та стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 10 липня 2012 року в розмірі 4453,54 гривень. (а.с. 79-82)
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначені неналежним чином.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Оскільки у листопаді 2016 року АТ КБ «ПриватБанк», після подання позовної заяви до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, використав право вимагати повернення усієї суми кредиту, то з цього часу настав строк виконання договору в повному обсязі і право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилися.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Крім того, згідно положень абзацу 2 та 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на втримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і втримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення Коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).
Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щі офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 рок справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 AT Б «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 повністю виконала судове рішення про стягнення з неї суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 4453,54 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку із чим зобов`язання, згідно договору б/н від 10 липня 2012 року, припинилось на підставі статті 599 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою текстуальної недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах нікчемний , є недійсним.
ЦК України встановлює загальні правила про недійсні правочини, які розподіляє на два види: згідно із ч.1 ст.215 ЦКУ недотримання при укладанні договору вимог частин 1-3, 5, 6 ст.203 ЦКУ спричиняє його недійсність (ч.2 ст.215 ЦК України та оспорювані (ч.3 ст.215 ЦК України). Принципова відмінність між такими правочинами полягає в тому, що нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а оспорюваний стає недійсним внаслідок прийняття судового рішення, яке має зворотну силу у часі (ст.236 ЦК України).
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину .
Судом встановлено, що позивач отримувала платіжну картку (персональний ідентифікаційний номер для авторизації), таким чином відсутні підстави вважати, що укладений кредитний договір між сторонами від 13 жовтня 2016 року не було укладено, а тому висновок про недодержання письмової форми також буде хибним за таких умов. Крім того, визнання договору нікчемним як спосіб захисту суперечить положенням ЦК України про недійсність договору.
У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.
Враховуючи вищевикладене, суд вказує, що вимога про визнання угоди нікчемною не підтверджена достатніми доказами та, відповідно до Цивільно-процесуального законодавства, визнання такою судом не потребує.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
За вказаних обставин суд вважає вимогу позивача про зобов`язання відповідача АТ КБ «ПриватБанк» видати довідку про закриття банківських рахунків такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вона не була предметом розгляду даної справи.
За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст. ст. 6, 599, 625, 627, 1048-150, 1054 ЦК України, відповідно до ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, шляхом визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у сумі 908,00 гривень.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Суддя: Н. М. Ваврушак