Справа № 354/1616/21
Провадження № 22-ц/4808/498/22
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т.Л.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.,

секретаря Максимів Ю.В.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Сохана В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2022 року, постановлену у складі судді Ваврійчук Т.Л. в м. Яремче, у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Астра плюс» про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Астра плюс» до ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ТОВ «Астра плюс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило встановити земельний сервітут на право користування частинами земельних ділянок з кадастровим номером - :17:002:0059 та кадастровим номером - :17:002:0061, місце розташування яких: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 , для забезпечення використання та обслуговування проміжних опор КБД-ВЛ-600 (б2, б3), згідно їх цільового призначення (а.с. 1-3).

31 грудня 2021 року ТОВ «Астра плюс» подало заяву про забезпечення позову, в якій просило вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки кадастровий номер - :17:002:0059 та кадастровий номер - :17:002:0061, місце розташування яких: Івано-Франківська область, Поляницька ОТГ, с. Яблуниця, урочище Довгий Грунь, заборонивши відчуження земельних ділянок, та не вчиняти будь-які дії щодо належного товариства нерухомого майна.

Заява обґрунтована тим, що на земельних ділянках, власницею яких є ОСОБА_1 знаходяться проміжні опори, які відносяться до кафе-закусочної, яке на праві власності належить товариству. ОСОБА_1 намагається відчужити належні їй земельні ділянки, що свідчить про відмову добровільно врегульовувати спір. Крім того, для реалізації продажу земельних ділянок ОСОБА_1 незаконним чином демонтовує належні товариству проміжні опори, які знаходяться на її ділянці ще з 1982 року, у зв`язку з чим виникла необхідність у вжитті заходів для забезпечення позову. Невжиття таких заходів, на думку товариства, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі у випадку задоволення позовних вимог (а.с. 32-34)

Ухвалою Яремчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2022 року заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Астра плюс» про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову у даній справі, шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії спрямовані на перешкоджання у використанні та експлуатації (в тому числі демонтаж чи знищення) щодо належних товариству з обмеженою відповідальністю «Астра плюс» на праві власності проміжних опор КБД-ВЛ-600 (б2, б3), які розміщені на земельних ділянках із кадастровими номерами :17:002:0059 та :17:002:0061, що знаходяться за адресою: ур. Довгий Грунь у с. Яблуниця Надвірнянського району Івано-Франківської області та зобов`язати не чинити перешкоди товариству у доступі до вказаного майна, до вирішення позову по суті та набрання судовим рішенням законної сили.У задоволенні решти вимог відмовлено.

На ухвалу суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість, неповне встановлення судом всіх обставин справи, неправильне застосування норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції розглянув заяву ТОВ «Астра Плюс» про забезпечення позову за її відсутності, навіть не зважаючи на те, що нею було подано клопотання про відкладення розгляду такої заяви. Вказані дії суду призвели до того, що вона була позбавлена можливості висловити свою правову позицію з приводу заяви товариства та обмежили її право на участь в розгляді справи.

При цьому, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції всупереч прямій забороні визначеній частиною 10 статті 150 ЦПК України, не вирішуючи справи по суті, фактично вжив заходи забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, а саме: встановив право користування позивачем чужим майном (сервітут).

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно зіслався в оскаржуваній ухвалі на постанову Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі № 923/65/19, з огляду на те, що правовідносини у вказаній справі не є подібними до правовідносин у даній справі, оскільки справи є відмінними по предмету спору, його підставам, змісту позовних вимог, фактичним обставинам справи та навіть по виду забезпечення позову, що й спростовує під ставність посилання на відповідний правовий висновок в оскаржуваній ухвалі.

Більше того, судом першої інстанції під час розгляду заяви товариства жодним чином не було надано оцінку чи призведе застосування заходів забезпечення позову до неправомірного обмеження її права власності на володіння та розпорядження належними їй спірними земельними ділянками, тобто суд фактично невиправдано втрутився в її право власності, обмеживши її таким чином вільно користуватися на власний розсуд належним майном в цілому відповідно до його цільового призначення.

Також апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував специфіку функціонування канатно-бугільних витягів, у зв`язку з чим допустив не лише не обмежене безоплатне користування спірними земельними ділянками для ТОВ «Астра Плюс», а й для невизначеного кола осіб, які користуються послугами витягу, які надаватиме товариство.

Апелянт звертає увагу суду також на те, що реєстрація проміжних опор, які знаходяться на її земельній ділянці, як об`єктів нерухомого майна відсутня, як і відсутня реєстрація речових прав товариства на такі опори. У той же час, договір купівлі-продажу майна, який посвідчує право власності ТОВ «Астра Плюс», у тому числі, на проміжні опори є нікчемним, оскільки при укладенні такого, сторонами не було дотримано вимоги щодо його нотаріального посвідчення. Крім того, в такому договорі відсутні відомості щодо розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, які є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти. Беззаперечним є і той факт, що договір купівлі-продажу від 11 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Астра Плюс» в особі цієї ж таки ОСОБА_2 укладено ще й з порушенням вимог частини 3 статті 238 ЦК України, відповідно до якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Також суд задовольняючи заяву товариства про забезпечення позову допустив порушення статті 20 ЗК України, оскільки допустив нецільове використання спірних земельних ділянок тимчасово змінивши їх цільове призначення не лише не маючи на те законних підстав, а й у спосіб не передбачений законодавством. Так, спірні земельні ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, суд фактично перевів в категорію земель рекреаційного призначення, які й передбачають можливість організації відпочинку населення, туризму.

Із урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Астра Плюс» про забезпечення позову. Стягнути із ТОВ «Астра Плюс» на її користь судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 496,20 грн.

ТОВ «Астра Плюс» правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні представник апелянтки вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.

Представник ТОВ «Астра Плюс» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомив.

З урахуванням положення частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до статті 367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Астра Плюс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило встановити земельний сервітут на право користування частинами земельних ділянок з кадастровим номером - :17:002:0059 та кадастровим номером - :17:002:0061, місце розташування яких: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 , для забезпечення використання та обслуговування проміжних опор КБД-ВЛ-600 (б2, б3), згідно їх цільового призначення.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 286927659 від 26.11.2021, ТОВ «Астра плюс» належить на праві приватної власності кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . До складу кафе входять: приміщення КБД-ВЛ-600, гараж, трансформаторна підстанція та будівля оператора.

Зі схеми розташування будівель і споруд на АДРЕСА_2 , встановлено, що до складу КБД-ВЛ-600 входять приміщення проміжні опори б1,б2,б3,б4,б5,б6, верхня станція КБД-ВЛ-600.

Із викопіювання з Генерального плану місця розташування земельної ділянки, що перебуває у користуванні ТОВ «Астра плюс» та витягу гірськолижного спуску у с. Яблуниця ур.Довгий Грунь Надвірнянського району Івано-Франківської області встановлено, що позначені наявні обмеження у використанні земельних ділянок, на яких розташовано належну позивачу КБД-ВЛ-600.

Згідно із витягами із Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 та № НВ-021 від 29.12.2021, що ОСОБА_1 є власницею земельних ділянок із кадастровим номером :17:002:0059 площею 1,4133 га для ведення особистого селянського господарства та кадастровим номером :17:002:0061 площею 1,6525 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: ур. Довгий Грунь у с. Яблуниця.

06.12.2021 ТОВ «Астра Плюс» звернулося до ОСОБА_1 із пропозицією щодо укладення договорів земельного сервітуту щодо належних їй земельних ділянок із кадастровими номерами :17:002:0059 та :17:002:0061.

22.12.2021 за заявою ТОВ «Астра Плюс» внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000094 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України, а саме: за фактом умисного пошкодження (демонтажу) ОСОБА_3 (представник по довіреності ОСОБА_1 ) спільно з невідомими особами металевої опори канатно-буксирувальної дороги на гірськолижному комплексі « Коза », що належить ТОВ «Астра Плюс» та знаходиться в с. Яблуниця ур. Довгий Грунь.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Астра Плюс» про забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Астра Плюс» до ОСОБА_1 про втсановлення земельного сервітуту.

Звертаючись повторно у грудні 2021 року із заявою про забезпечення позову ТОВ «Астра Плюс» покликалося на те, що ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_4 для реалізації продажу земельних ділянок, належних ОСОБА_1 незаконним шляхом демонтовують належні товариству проміжні опори, які знаходяться ще з 1982 року на її земельних ділянках.

Задовольняючи вказану заяву суд першої інстанції виходив з обґрунтованого припущення товариства, що ОСОБА_1 може продовжувати вчиняти дії, спрямовані на подальший демонтаж чи перешкоджання у доступі та експлуатації належного товариству майна, розміщеного на її земельних ділянках, у зв`язку з чим, дійшов висновку про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії спрямовані на перешкоджання у використанні та експлуатації (в тому числі демонтаж чи знищення) щодо належних товариству з обмеженою відповідальністю «Астра плюс» на праві власності проміжних опор КБД-ВЛ-600 (б2, б3), які розміщені на земельних ділянках із кадастровими номерами :17:002:0059 та :17:002:0061, що знаходяться за адресою: ур. Довгий Грунь у с. Яблуниця Надвірнянського району Івано-Франківської області та зобов`язати не чинити перешкоди товариству у доступі до вказаного майна, до вирішення позову по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується:

накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1);

забороною вчиняти певні дії (пункт 2).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Аналіз матеріалів свідчить, що предметом спору у цій справі є вимоги немайнового характеру щодо встановлення земельного сервітуту.

Подаючи повторно заяву про забезпечення позову ТОВ «Астра Плюс» покликалося на те, що ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_4 для реалізації продажу земельних ділянок, належних ОСОБА_1 незаконним шляхом демонтовують належні товариству проміжні опори, які знаходяться ще з 1982 року на її земельних ділянках. На підтвердження вказаних обставин товариство надало витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 КК України. Така інформація дала суду підстави припускати, що відповідачем вчиняються дії, які можуть ускладнити виконання рішення суду в майбутньому.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, у випадку задоволення позовних вимог, так як у випадку демонтажу чи пошкодження майна позивача відпадуть підстави для встановлення сервітуту, який є предметом позову.

Доводи апелянта, щодо того, що забезпеченням позову фактично вирішено спір, не заслуговують на увагу, оскільки предметом позову є встановлення порядку користування земельними ділянками через сервітут і не стосується заходів визначених судом в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд врахував виключно інтереси товариства та залишив поза увагою її інтереси. Так, у заяві про забезпечення позову товариство просило вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки кадастровий номер - :17:002:0059 та кадастровий номер - :17:002:0061, місце розташування яких: Івано-Франківська область, Поляницька ОТГ, с. Яблуниця, урочище Довгий Грунь, заборонивши відчуження земельних ділянок, вчиняти та не перешкоджати будь-які дії щодо належного товариства нерухомого майна. У той же час, суд першої інстанції частково задоволив заяву товариства та відмовив у накладенні арешту на земельні ділянки апелянтки, оскільки врахував, що це буде надмірним втручанням у її право власності, внаслідок чого вона буде позбавлена можливості розпоряджатися належним їй майном без відповідного правового обґрунтування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).

За таких умов, суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправомірності набуття ТОВ «Астра Плюс» належного йому майна, а також щодо неправомірності реєстрації проміжних опор, які знаходяться на її земельній ділянці як об`єктів нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 квітня 2022 року.

Суддя-доповідач: Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта