ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2022 року м. Кропивницький

справа № 402/20/20

провадження № 22-ц/4809/41/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Благовіщенська міська рада Голованівського району Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання права на земельну ділянку (пай) для ведення особистого селянського господарства за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2021 року (суддя Бондаренко А. А.),-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Ульяновського районного суду Кіровоградської області з позовом до Благовіщенської РДА, Луполовської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працювала в СВК «Південний Буг» с. Луполове Благовіщенського району Кіровоградської області з 02.02.1998 року по 02.02.2002 року на різних сільськогосподарських роботах господарства. Не враховуючи працю та членство в господарстві, при вирішенні питання про складення списків на отримання земельної частки (паю), в послідуючому при вирішенні питання про надання земельної частки (паю), з невідомих причин вона була позбавлена права на земельний пай.

Звернувшись до Луполовської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області отримала негативну відповідь, що земельна ділянка їй не наділялась у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 стала членом господарства лише 02.02.1998, тобто, на період розпаювання та отримання державного акта на землю господарством не була членом СВК «Південний Буг» та була звільнена з роботи, про що свідчить запис в трудовій книжці №2 про звільнення з роботи за ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням, у відповідності до протоколу №1 від 02.02.2002 року.

Сама позивач вважає, що звільнена з роботи 02.02.2002 та набуття членства в господарстві 02.02.1998 не позбавляє її права на державний акт на землю.

В зв`язку з тим, що позивач була безпідставно не включена до списку осіб, які отримали право на земельну частку (пай) звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2021 року задоволено заяву представника позивача про заміну належного відповідача; замінено у справі за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської РДА, Луполовської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) для ведення особистого селянського господарства відповідачів: Благовіщенську РДА, Луполівську сільську раду належним відповідачем Благовіщенською міською радою, Благовіщенською ОТГ Голованівського району Кіровоградської області (а.с.46).

16 березня 2021 року представником позивача подано уточнену позовну заяву(а.с.48-53).

Відповідачем Благовіщенською міською радою Кіровоградської області подано відзив на позовну заяву, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначено, що право на земельний пай належить особам, включеним до списку, відповідно до якого було видано державний акт про колективну власність на землю (в тому числі й тим, включення яких до зазначеного списку визнано незаконним). Вимоги про право на земельний пай осіб, які були прийняті у члени підприємства, кооперативу, товариства пізніше, можуть бути задоволені у розмірах часток, обчислених по кожному господарству, якщо на них було передано в це господарство землю із резервного фонду. Із відповіді відділу Держгеокадастру у Благовіщенському районі Кіровоградської області від 09 січня 2020 року за №3/105/-20 вбачається, що державний акт на право власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Південний Буг» Луполівської сільської ради було видано 12 серпня 1996 року. Питання про право певної особи на земельну частку (пай) вирішується за наявності двох передумов: чи була ця особа членом КСП на час передання підприємству державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього державного акта. Наведене свідчить про те, що у позивача відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Південний Буг» Луполовської сільської ради, а доказів належності права на земельну частку (пай) у колективній власності на землю КСП «Південний Буг» ОСОБА_1 не надано (а.с.59-61).

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що викладені відповідачем доводи у відзиві є безпідставними з наступних підстав. Відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі в приватну власність чи надання в користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері села, а також іншим особам, які приймаються в члени сільськогосподарських підприємств, чи які переселилися у сільську місцевість для постійного проживання. Виходячи з зазначеної норми Указу, право на земельну частку (пай) мають і громадяни, які на момент передачі землі в колективну власність не були членами сільськогосподарського підприємства, однак прийняті в члени господарства пізніше, якщо при цьому господарство не заперечувало проти визнання такого права. Також, як свідчить відповідь Відділу Держгеокадастру в Благовіщенському районі Кіровоградської області на запит адвоката, державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству КСП «Південний Буг» Луполовської с/ради було видано 12 серпня 1996 року, розпаювання земель КСП проходило з 1996 року. Згідно державного акту на право колективної власності на землю КСП «Південний Буг» на території Луполовської с/ради числиться 2430 га земель запасу. Розуміючи те, що у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України, пропущений трирічний термін звернення до суду за захистом порушеного права не земельну частку (пай), однак просить суд врахувати той факт, що позивач дізнався про порушення вимог чинного законодавства про надання земельної частки (паю) лише 2019 року, а тому, хоче використати своє право звернення до суду за захистом порушеного права на земельний пай. Відмова відповідача у наданні земельної частки (паю), як члену КСП«Південний Буг», так як позивач знав про розпаювання земель, однак не звернувся вчасно, протирічить вимогам ч.2 ст.78 ЦПК України, відповідно до якої, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так обставини поінформованості про проведення загальних зборів не підтверджені жодними доказами по справі (а.с.62-67).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у визнанні за нею права на земельну частку (пай) в розмірі 3,42 кадастрових гектара, що належали на праві колективної власності СТОВ «Зоря» с.Лозувата, Благовіщенського району Кіровоградської області та у виділенні земельної ділянки із земель запасу (резервного фонду) Лозуватської сільської ради Благовіщенського району Кіровоградської області.

Відмовляючи в задоволенні позову суд зазначив, що позивачкою не доведено факту створення під час передачі земель у колективну власність КСП «Південний Буг» резервного фонду та того, що вона відноситься до кола осіб, які відповідно до пункту 7 вказаного Указу мають право на отримання у приватну власність земельної ділянки з цього фонду.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Просить рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21.04.2021 року про відмову в задоволенні позовних вимог позивача скасувати та ухвалити нове, яким визнати за нею право на земельну частку (пай) в розмірі 3,66 га із земель с/г призначення переданих у комунальну власність Благовіщенської міської ради, що розміщені на території с. Луполове Голованівського району Кіровоградської області.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, як таке що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, в своєму рішенні суд посилається на п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», у відповідності до вимог якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як зазначено в рішенні суду, позивачка на відноситься до кола осіб, які зазначені у п.2 вказаного Указу Президента України. Позивач і не відносила себе до кола вище зазначених осіб. Однак, посилаючись на п.7 вказаного Указу, позивач залишена знову ж таки за межами правового поля, так як суд вказав при постановленні рішення, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарського підприємства або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Позивач зазначає, що законодавчого акту, який би регулював порядок використання резервного фонду не має, суд повинен був врахувати при постановленні рішення Рекомендації щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням, схвалених науково-технічною радою Держкомзему України 21 серпня 1998 року, згідно п.1.4 яких із земель резервного фонду членам недержавних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки у колективну власність передаються у розмірі суми площ середніх часток (паїв), в яких є потреба новоприйнятих в члени цього господарства громадян. За п.1.12 Рекомендацій, розмір земельної частки (паю) в кадастрових гектарах новоприйнятих членів господарства не може бути іншим, ніж у членів цього господарства, які набули це право в процесі паювання земель колективної власності. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Благовіщенському районі, розмір земельної частки (паю) по КСП «Південний Буг» становить 3,66 га. Факт наявності вільних земель резервного фонду підтверджується тією ж довідкою від 09.01.2020 року за №3/105-20 в розмірі 2430 га.

А тому вважає, що наявні всі правові підстави для визнання за нею права на земельну частку (пай) із земель комунальної власності Благовіщенської міської ради, що розміщені на території с. Луполове Голованівського району Кіровоградської області.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана 11 червня 2021 року, цивільна справа в провадження апеляційного суду надійшла 23 червня 2021 року.

Ухвалою суду від 29 червня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Благовіщенської міської ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання права на земельну ділянку (пай) для ведення особистого селянського господарства повернуто до Ульяновського районного суду Кіровоградської області для усунення недоліків у оформленні матеріалів справи.

Матеріали цивільної справи після дооформлення були повернуті до суду апеляційної інстанції 30 серпня 2021 року.

Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року з підстав в ній зазначених, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року позивачу продовжено строк для виконання ухвали без руху.

08 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву.

01 грудня 2021 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 20 січня 2022 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року відзив Благовіщенської міської ради на апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Відповідно до ухвали від 20 січня 2022 року апеляційним судом продовжено строк розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на п`ятнадцять днів.

Обставини, встановлені судом першої інстанції

Як встановлено з трудової книжки позивачки вона була прийнята в члени СВК «Південний Буг» 02.02.1998 року, звільнена з членів СВК «Південний Буг» 02.02.2002 року згідно з поданою заявою (а.с.12-13).

Відповідно до довідки головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 09.01.2020 року № 3/105-20 державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Південний Буг» Луполовської сільської ради було видано 12 серпня 1996 року. Згідно державного акту на право колективної власності на землю КСП «Південний Буг» на території Луполівської сільської ради числиться 2430 га земель запасу (а.с.14).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

У судовому засіданні 20 січня 2022 року представник позивача підтримав свою правову позицію щодо спірних правовідносин та відповідності оскаржуваного рішення суду першої інстанції законодавчим вимогам.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином (а.с.156). За положеннями статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступного.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. Додержавного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Відповідно до пункту 2 зазначеного Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників.

З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та від 8 серпня 1995 року № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного товариства.

Відповідно до п.7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 установлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Водночас, відповідно до статті 5 ЗК 1990 року на території сільських і селищних рад створювались резервні фонди земель у розмірі до 15 процентів площі усіх сільськогосподарських угідь, включаючи угіддя в межах відповідних населених пунктів. Резервний фонд земель перебуває у державній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Пунктом 7 Указу також передбачено створення (під час передачі земель у колективну власність) резервного фонду, який використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Умови та порядок перерозподілу земель резервного фонду, в тому числі і щодо новоприйнятих членів сільськогосподарських підприємств, містять Рекомендації щодо порядку перерозподілу земель резервного фонду з метою використання їх за цільовим призначенням, схвалені НТР Держкомзему України від 21 серпня 1998 року (далі Рекомендації). Прийнята в члени господарства позивач у лютому 1998 року, звільнилася у лютому 2002 року. У вказаний період із заявою про виділ земельної ділянки не зверталася.

Відповідно до пункту 1.4 Розділу 1 Рекомендацій, із земель резервного фонду, громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим громадянам, які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання, безплатно передаються земельні ділянки у власність для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки; ведення особистого підсобного господарства у межах граничних розмірів і за умов, визначених статтею 56 Земельного кодексу України; будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) - у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 Земельного кодексу України; ведення колективного чи індивідуального садівництва - на підставах та у розмірах, визначених статтею 57 Земельного кодексу України. Із земель резервного фонду членам недержавних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки у колективну власність передаються у розмірі суми площ середніх земельних часток (паїв), в яких є потреба новоприйнятих в члени цього господарства громадян.

Із земель резервного фонду громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим громадянам, які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання земельні ділянки надаються у користування для: ведення селянського (фермерського) господарства за умов, визначених у статті 50 Земельного кодексу України та у розмірах встановлених статтею 52 Земельного кодексу України; ведення особистого підсобного господарства за умов та у розмірах, визначених статтею 56 Земельного кодексу України; зайняття традиційними народними промислами (з використанням сільськогосподарських угідь) на підставах та у розмірах, визначених згідно статті 58 Земельного кодексу України; городництва, сінокосіння і випасання худоби на підставах та у розмірах, визначених статтею 59 Земельного кодексу України. Для зайняття традиційними промислами, городництва, сінокосіння і випасання худоби земельні ділянки із земель резервного фонду передаються, як правило, на конкурентних засадах у випадках, коли вони не надані в постійне користування та у випадках ліквідації недержавних сільськогосподарських підприємств, із земель яких цей фонд був створений (п.1.5 Розділу 1 Рекомендацій).

Для проведення перерозподілу земель резервного фонду за рішенням органу місцевого самоврядування створюється комісія. До складу комісії включаються депутати відповідної сільської, селищної, міської ради, на території якої створений цей фонд, представники недержавних сільськогосподарських підприємств і організацій, в яких землі резервного фонду перебувають у постійному користуванні, а також представники місцевих державних землевпорядних і фінансових органів. Висновки і пропозиції комісії, розглянуті і затверджені сесією відповідного органу місцевого самоврядування, є підставою для виконання необхідних вишукувальних і проектних землевпорядних робіт.(п.1.6 Розділу 1 Рекомендацій).

За пунктом 2.1 розділу 2 Рекомендацій орган місцевого самоврядування на підставі заяв новоприйнятих членів сільськогосподарського підприємства та клопотання комісії по перерозподілу приймає рішення про передачу у колективну власність із резервного фонду земельної ділянки у розмірах суми площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян.

Юридичний і технічний процес передачі земель резервного фонду в колективну власність здійснюється землевпорядними організаціями, які мають на це право за договорами з відповідними господарствами. Матеріали оформляються в технічну документацію, яка розглядається і затверджується відповідним органом місцевого самоврядування. Виготовляється технічна документація щодо передачі земель з резервного фонду в колективну власність (пункт 2.4 розділу 2 Рекомендацій).

Отже, процес отримання земельної ділянки з земель резервного фонду передбачає такі етапи як подання особою заяви про це; рішення комісії по перерозподілу з відповідним клопотанням; рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки із резервного фонду у колективну власність новоприйнятих членів (при цьому розмір ділянки визначається сумою площ середніх земельних часток (паїв) цих громадян); складання та затвердження технічної документації; оформлення та видача сертифікатів на земельну частку (аналогічний процесу паювання за Указом); виділення землі в натурі.

При цьому порядок передачі земельних ділянок з резервного фонду новоприйнятим членам КСП (розділ 2 Рекомендацій ) не передбачає ухвалення рішення органу місцевого самоврядування про передачу ділянок у приватну власність (на відміну від порядку перерозподілу земель резервного фонду для інших осіб пункт 3.2 розділу 3 Рекомендацій).

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що права осіб, які набули право на земельну частку (пай) в процесі розпаювання земель колективної власності за Указом, відмінні від прав осіб, прийнятих до КСП після розпаювання землі, а саме вони регулюються різними нормами, мають різні умови та реалізуються в іншому порядку.

Судом встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Південний Буг» Луполовської сільської ради було видано 12 серпня 1996 року. Згідно державного акту на право колективної власності на землю КСП «Південний Буг» на території Луполівської сільської ради числиться 2430 га земель запасу (а.с.14).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про передачу у колективну власність членів КСП земельної ділянки із резервного фонду (пункт 2.1 розділу 2 Рекомендацій); про складення та затвердження технічної документації органом місцевого самоврядування (пункт 2.4 розділу 2 Рекомендацій); про виготовлення та видачу сертифікатів на ім`я осіб, які були включені до списку (пункт 2.5 розділу 2 Рекомендацій); про виділення цих ділянок в натурі (розділ 5 Рекомендацій).

Крім того, статтею 5 ЗК України 2002 року передбачено, що сільські і селищні Ради народних депутатів створюють на своїй території резервний фонд земель за погодженням місцерозташування з землекористувачем.

Згідно з частинами 1, 10, 11 статті 25 ЗК України 2002 року при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині 1 цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Аналогічні норми містила стаття 5 ЗК України 1990 року, чинна на момент прийняття рішення Новоукраїнського району Кіровоградської області від 24 грудня 1999 року «Про приватизацію земельних ділянок із земель резервного фонду».

Позивач хоча і посилається на порушення її права, але не обґрунтовувала позов (підстави позову) фактами порушення порядку, передбаченого Рекомендаціями; доказів того, що порушено право, як новоприйнятого члена господарства не надавала, а просить визнати за нею право на земельну ділянку з земель резервного фонду.

З матеріалів справи не встановлено чи створювалася комісія про перерозподіл землі резервного фонду та чи відбулася передача земель резервного фонду в землі колективної власності СВК «Південний Буг» с. Лупове. Резервний фонд формується на підставі рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування. Таке рішення у матеріалах справи відсутнє.

Оскільки позивач право на земельну ділянку у встановленому законом порядку не набула, вимоги про визнання права на земельну ділянку та виділ такої ділянки в натурі не ґрунтуються на вимогах закону.

Окремо суд акцентує увагу, що позивач просить про виділ земельної ділянки із земель запасу (резервного фонду), ототожнючи ці поняття. При цьому Земельний Кодекс 1990 року, який діяв на час виникнення спірних відносин, передбачав землі запасу, як окрему категорію землі. Відповідно до статті 80-81 цього Кодексу до земель запасу відносились землі, не передані у власність або не надані у постійне користування, які перебували у віданні сільських, селищних районних, міських, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Рад народних депутатів і призначаються для передачі у власність або надання у користування, в тому числі в оренду, переважно для сільськогосподарських потреб.

При цьому діюче тоді земельне законодавство не передбачало (не передбачає і на цей час) права на отримання з земель запасу земельної частки (паю) як в процесі розпаювання колективних земель, так і для забезпечення потреб новоприйнятих членів КСП.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції правильно застосувавши норми матеріального права, ухвалив рішення яке відповідає вимогам законності, обґрунтованості та справедливості, яке відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2021 року року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний