ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 638/14070/17

провадження № 22ц/818/809/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Маміної О.В.,

за участю секретаря Гришиної О.А.,

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Сі-Пі-Ем», Приватна фірма «Інверком»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року в складі судді Подус Г.С.,

у с т а н о в и в:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 , звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сі-Пі-Ем» (далі ТОВ «Сі-Пі-Ем»), Приватної фірми «Інверком» (далі ПФ «Інверком») про визнання майнових прав.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вона на підставі договору про спільну діяльність від 31 березня 1998 року № 31/03/01, що діє у редакції від 01 жовтня 2013 року, та договору про участь у будівництві від 19 вересня 2005 року № 51, є учасницею спільної діяльності, яка здійснюється на основі об`єднання вкладів учасників без створення юридичної особи (просте товариство), відповідно до статей 1130, 1143 ЦК України.

Метою договору про спільну діяльність є будівництво: офісно-житлового комплексу з підземною та наземною автостоянками і об`єктами інфраструктури, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; адміністративно-торгівельного центру, розташованого по АДРЕСА_2 ; багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями і підземною автостоянкою, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Сторонами договору про спільну діяльність від 31 березня 1998 року № 31/03/01 від початку були Товариство з обмеженою відповідальністю «Макрокап Девелопмент Україна» (далі - ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна»), як керуючий спільною діяльністю, та компанія «Ацтека Девелопмент ЛТД» та інші учасники спільної діяльності, які приймають участь у спільній діяльності на підставі договорів про участь у будівництві, та договорів про дольову участь у будівництві, з іншого боку (преамбула і пункт 3.1. договору про спільну діяльність).

На підставі угоди про передачу функцій керуючого спільною діяльністю від 16 вересня 2013 року у спільну діяльність було залучено нового учасника - ТОВ «Сі-Пі-Ем», та передано йому функції керуючого спільною діяльністю за договором про спільну діяльність від 31 березня 1998 року № 31/03/01 і функції забудовника за договорами про участь у будівництві та договорами про дольову участь у будівництві.

19 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Макрокап Дечвелопмент Україна» укладено договір № 51, що діє у редакції від 19 вересня 2014 року, про дольову участь у будівництві, відповідно до умов якого вона зобов`язалася прийняти участь в будівництві сімнадцятиповерхового житлового будинку по АДРЕСА_3 в формі часткового фінансування будівництва шляхом внесення внеску в загальній сумі 710 644,08 грн, а забудовник після завершення будівництва передати у власність ОСОБА_1 дві квартири загальною площею 78,65 кв. м, розташовану на 18 поверсі (тип 2А) та загальною площею 74,2 кв. м., розташовану на 19 поверсі, а також паркомісце № 25, розташоване у підвальному приміщенні будинку.

Обов`язок щодо внесення вищевказаного вкладу нею, як учасницею, було виконано у повному обсязі, що підтверджується відповідною довідкою. Таким чином, вона повністю виконала свої зобов`язання за договором про участь у будівництві від 19 вересня 2005 року № 51, що діє у редакції від 19 вересня 2014 року, та набула майнових прав на зазначені вище об`єкти нерухомості.

Проте ТОВ «Сі-Пі-Ем», як забудовник, будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою за адресою: АДРЕСА_3 не здійснив.

Вважала, що такою бездіяльністю ТОВ «Сі-Пі-Ем» порушено її права, оскільки вона правомірно очікувала на отримання матеріальних благ за договором про участь у будівництві від 19 вересня 2005 року № 51, що діє у редакції від 19 вересня 2014 року, а саме вказані об`єкти нерухомості.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на майнові права на дві квартири загальною площею 78,65 кв. м, розташовану на 18-му поверсі, та загальною площею 74,2 кв. м, розташовану на 19-му поверсі, а також паркомісце № 25, розташоване на нижньому рівні підземної парковки будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати право набути у майбутньому право власності на ці об`єкти нерухомості.

19 червня 2018 року ОСОБА_2 представник ТОВ «Сі-Пі-Ем» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив мотивовано тим, що позивачка не надала належних доказів на підтвердження факту здійснення часткового фінансування будівництва шляхом внесення внеску в загальній сумі 710 644,08 грн. Зазначає, що право на майнові права ОСОБА_1 підтверджуються договором про участь у будівництві, яке не оспорюється, тому вважає, що відсутній спір.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року провадження у справі в частині позовних вимог до ТОВ «Сі-Пі-Ем» закрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що постановою Господарського суду Харківської області від 14 травня 2019 року ТОВ «Сі-Пі-Ем» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. За правилами пункту 8 статті 20 Господарського процесуального кодексу України справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 виконала грошові зобов`язання за договором про участь у будівництві, за яким набула право вимоги, повністю сплативши внесок. Однак право власності на спірні приміщення у позивачки не виникло, оскільки вона отримала лише право набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ПФ «Інверком» є забудовником спірного об`єкту незавершеного будівництва і клопотання про витребування відповідних доказів сторонами не заявлено.

16 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі у порушення умов договорів про участь у будівництві не вживають фактичних дій по будівництву нерухомого майна, а ПФ «Інверком» не було запропоновано їй переукласти договір про дольову участь у будівництві. При цьому в рішеннях Верховного Суду, прийнятих в аналогічних справах, в мотивувальній частині зазначено, що саме ПФ «Інверком» є законним забудовником і власником об`єкта незавершеного будівництва, який розташований по АДРЕСА_3 , що за правилами статті 82 ЦПК України є обставиною, яка не потребує доказування. Крім того, цей факт підтверджується рішенням 16 сесії 7 скликання Харківської міської ради Харківської області від 08 листопада 2017 року № 802/17 «Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів та припинення права користування земельними ділянками». Цим рішенням було затверджено документацію із землеустрою для будівництва об`єктів особами, зазначеними у додатку 1, 2, зокрема зазначено, що ПФ «Інверком» надано в оренду до 31 грудня 2019 року земельну ділянку із земель територіальної громади м. Харкова площею 0,4168 га (кадастровий номер :07:006:0016) за рахунок земель житлової та громадської забудови для завершення будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_3 .

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на правові позиції, що містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2019 року в справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19), від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), а також Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року у справі № 638/14101/15-ц (провадження 61-13280св18), згідно з якими сплата вартості пайового внеску за нерухоме майно, а також та обставина, що введення об`єкта будівництва в експлуатацію не відбулося у встановлені договором строки, припинення товариством діяльності, що ставить під сумнів можливість виконання ним своїх зобов`язань за договором, є підставою для визнання майнових прав за позивачкою на об`єкт інвестування.

Відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з договором про спільну діяльність від 31 березня 1998 року № 31/03/01, у редакції від 01 жовтня 2013 року, ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», компанія «Ацтека Девелопмент лтд», ТОВ «Сі-Пі-Ем» зобов`язалися об`єднати свої вклади та спільно діяти для досягнення господарської мети, а саме: завершення будівництва житлових та нежитлових об`єктів у м. Харкові, розпочатих згідно з договором від 31 березні 1998 року № 31/03/01 відповідно до переліку у додатку № 1, зокрема: 1) офісно-житлового комплексу з підземною та наземною автостоянками і об`єктами інфраструктури, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ; 3) багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями і підземною автостоянкою, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

19 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Макрокап Дечвелопмент Україна» укладено договір у будівництві № 51, за умовами якого ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна», як забудовник, здійснює спільну діяльність по будівництву житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та автостоянкою за індивідуальним проектом за адресою: АДРЕСА_3 , а ОСОБА_1 , як учасниця, приймає участь в спільній діяльності шляхом внесення вкладу у розмірі 710 644,08 грн (а. с. 24-42, т. 1).

ОСОБА_1 на виконання умов договору про участь в будівництві від 19 вересня 2005 року № 51, що діє у редакції від 19 вересня 2014 року, сплатила свій вклад, що підтверджується довідкою (а. с. 30, т. 1).

16 вересня 2013 року на підставі угоди про передачу функцій керуючого спільною діяльністю у спільну діяльність було залучено нового учасника - ТОВ «Сі-Пі-Ем» та передано йому функції керуючого спільною діяльністю за договором про спільну діяльність та функції забудовника за договором про участь у будівництві та договорами про дольову участь у будівництві.

Постановою Господарського суду Харківської області від 21 січня 2016 року ТОВ «Макрокап Девелопмент Україна» визнано банкрутом.

ТОВ «Сі-Пі-Ем» будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_3 не здійснило.

На підставі рішення Господарського суду Харківської області від 14 травня 2019 року про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури ТОВ «Сі-Пі-Ем» знаходиться у стані припинення (а. с. 115-117, т. 1).

04 вересня 2017 року право власності на об`єкт незавершеного будівництва (багатоповерховий житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою), розташований на земельній ділянці, площею 0,4168 га, кадастровий номер :07:006:0016, АДРЕСА_3 , було зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за ПФ «Інверком» на підставі технічного паспорту від 15 серпня 2017 року (а. с. 123-124, т. 1).

Рішенням 16 сесії 7 скликання Харківської міської ради Харківської області від 08 листопада 2017 року № 802/17 «Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів та припинення права користування земельними ділянками» було затверджено документацію із землеустрою для будівництва об`єктів особам, зазначеним у додатках 1, 2, а саме у тому числі ПФ «Інверком» надано в оренду до 31 грудня 2019 року земельну ділянку із земель територіальної громади м. Харкова, площею 0,4168 га (кадастровий номер :07:006:0016) за рахунок земель житлової та громадської забудови для завершення будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та підземною автостоянкою по АДРЕСА_3 .

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах: від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), у разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків учасником будівництва, ефективним способом захисту порушених прав останнього є визнання майнових прав на об`єкт інвестування.

Суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону не звернув уваги на те, що позивачка повністю сплатила вартість внеску у будівництво нерухомого майна, а також на ту обставину, що введення об`єкта будівництва до експлуатації у встановлені договорами строки не відбулось, забудовник, ТОВ «Сі-Пі-Ем», перебуває на стадії ліквідації, будівництво об`єкта не здійснюється, що ставить під сумнів можливість виконання зобов`язань за договором про участь у будівництві.

Новим власником спірного об`єкта незавершеного будівництва, в якому розміщено об`єкт інвестування позивачки, є ПФ «Інверком», відповідачу також передано у користування земельну ділянку для завершення будівництва вказаного об`єкту. ПФ «Інверком» не запропоновано позивачці переукласти договір про спільну діяльність щодо зазначеного об`єкта незавершеного будівництва, хоча ОСОБА_1 повністю виконала свої договірні зобов`язання за договором про участь у будівництві.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 є визнання за нею майнових прав, що виникають з договору про участі у будівництві від 19 вересня 2005 року № 51, що діє в редакції від 19 вересня 2014 року, про що останньою зазначено в позовній заяві.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 липня 2019 року справа № 638/14101/15-ц (провадження № 61-13280св18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 638/12414/17 (провадження № 61-21546св19). Зазначена правова позиція викладена до ухвалення судом першої інстанції рішення, стосується тих самих правовідносин і тих самих відповідачів.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Судові витрати, понесені позивачкою за подачу позовної заяви, документально підтверджуються в розмірі 8000,00 грн (т. 1, а. с 6).

Судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги, документально підтверджуються в розмірі 12000 грн (т. 2, а. с. 1).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зважаючи на те, що позовну заяву пред`явлено у 2017 році, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2017 року.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2078 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час станом на 01 січня 2017 року становив 1600 грн.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1.1.2 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI).

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої цієї статті становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Ціна позову у даній справі становить 710644,08 грн. Отже, судовий збір, що підлягав сплаті за подання позовної заяви, становить 7106,44 грн, що не перевищує розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (8000 грн), за подання апеляційної скарги - 10 659,66 грн. Саме ці суми мають бути враховані при вирішені питання про розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову, з ПФ «Інверком» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 17 766,10 грн (7106,44 грн + 10659,66 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Приватної фірми «Інверком» про визнання майнових прав задовольнити задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 майнові права, що виникають з договору про участі у будівництві від 19 вересня 2005 року № 51 на квартиру загальною площею 78,65 кв. м, розташовану на 18-му поверсі, та загальною площею 74,2 кв. м, розташовану на 19-му поверсі, а також паркомісце № 25, розташоване на нижньому рівні підземної парковки будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з Приватної фірми «Інверком» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 17 766,10 грн (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят шість грн 10 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.В.Маміна