Дата документу 04.03.2022
Справа № 501/1483/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді - Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про стягнення коштів в порядку регресу,

та за позовом ОСОБА_2

до

відповідача ОСОБА_1

предмет та підстави позову: про стягнення коштів в порядку регресу,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Сакун Г.П.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 17.05.2021 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу.

Позов обґрунтовано тим, що 26.08.2011 ОСОБА_2 уклав з АТ «ОТП Банк» кредитний договір №505/1903/11. Тоді ж між позивачем та Банком укладено договір поруки №505/1903/11, згідно якого позивачка прийняла на себе зобов`язання відповідача відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником ОСОБА_2 його боргових зобов`язань перед банком по кредитному договору.

Відповідач свої зобов`язання перед банком не виконував, що спонукало банк звернутись до позивача з досудовою вимогою про погашення заборгованості.

Позивачка вказує в позові, що її квартира АДРЕСА_1 була предметом іпотеки за вказаним кредитом, позивачка змушена була погасити банківську заборгованість на загальну суму 48400,41 грн.

Позивачка, посилаючись на те, що вона в повному обсязі виконала всі кредитні зобов`язання перед банком за кредитним договором, як поручителем, до неї перейшли всі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі право на зворотню вимогу (регрес) до боржника.

На підставі викладеного, позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 14.09.2021 надав до суду відзив на позов (а.с.52-53), просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що:

- за час шлюбу подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- подружжя у 2005 році позичили у АКБ «Райффайзенбанк» кредит у сумі 11000,00 доларів США. ОСОБА_2 був позичальником по кредитному договору №500/064/2005 від 25.08.2005. За даним кредитним договором в забезпечення виконання зобов`язань укладено іпотечний договір №PML-500/064/2005 від 26.08.2005, за яким банк отримав в забезпечення квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- подружжя у 2011 році позичили у ПАТ «ОТП Банк» кредит у сумі 70000,00 грн. ОСОБА_2 був позичальником по кредитному договору №505/1903/11 від 26.08.2011, а ОСОБА_1 була поручителем по договору поруки №505/1903/11 від 26.08.2011. За даним кредитним договором в забезпечення виконання зобов`язань укладено іпотечний договір №505/1903/11 від 26.08.2011, за яким банк отримав в забезпечення квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.10.2015 шлюб між подружжям розірвано;

- заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.12.2017 поділено майно подружжя (нерухоме майно);

- рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.02.2019 позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 1218,64 доларів США;

- ОСОБА_2 06.08.2019 виконав рішення суду від 14.02.2019 шляхом сплати боргу у сумі 1218,64 доларів США, що в еквіваленті складало 31361,76 грн., тому до нього перейшли всі права кредитора у цьому зобов`язанні (право на зворотню вимогу (регрес).

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 31355,60 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що за час шлюбу подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- подружжя у 2005 році позичили у АКБ «Райффайзенбанк» кредит у сумі 11000,00 доларів США. ОСОБА_2 був позичальником по кредитному договору №500/064/2005 від 25.08.2005. За даним кредитним договором в забезпечення виконання зобов`язань укладено іпотечний договір №PML-500/064/2005 від 26.08.2005, за яким банк отримав в забезпечення квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- подружжя у 2011 році позичили у ПАТ «ОТП Банк» кредит у сумі 70000,00 грн. ОСОБА_2 був позичальником по кредитному договору №505/1903/11 від 26.08.2011, а ОСОБА_1 була поручителем по договору поруки №505/1903/11 від 26.08.2011. За даним кредитним договором в забезпечення виконання зобов`язань укладено іпотечний договір №505/1903/11 від 26.08.2011, за яким банк отримав в забезпечення квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.10.2015 шлюб між подружжям розірвано;

- заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.12.2017 поділено майно подружжя (нерухоме майно);

- рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.02.2019 позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 1218,64 доларів США;

- ОСОБА_2 06.08.2019 виконав рішення суду від 14.02.2019 шляхом сплати боргу у сумі 1218,64 доларів США, що в еквіваленті складало 31361,76 грн., тому до нього перейшли всі права кредитора у цьому зобов`язанні (право на зворотню вимогу (регрес).

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 17.05.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.26).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 25.05.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.33-34).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 18.11.2021 у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовлено (а.с.66-68).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 26.11.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.143).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 06.12.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.149-150).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 20.12.2021 об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу (а.с.105).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що за час шлюбу подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Подружжя у 2005 році позичили у АКБ «Райффайзенбанк» кредит у сумі 11000,00 доларів США. ОСОБА_2 є позичальником по кредитному договору №500/064/2005 від 25.08.2005, що підтверджується копією договору (а.с.111-115).

За даним кредитним договором в забезпечення виконання зобов`язань укладено іпотечний договір №PML-500/064/2005 від 26.08.2005, за яким банк отримав в забезпечення квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією договору (а.с.116-118).

Подружжя у 2011 році позичили у ПАТ «ОТП Банк» кредит у сумі 70000,00 грн. ОСОБА_2 є позичальником по кредитному договору №505/1903/11 від 26.08.2011, що підтверджується копією договору (а.с.119-123), а ОСОБА_1 є поручителем по договору поруки №505/1903/11 від 26.08.2011, що підтверджується копією договору (а.с.9-16, 129-130).

За даним кредитним договором в забезпечення виконання зобов`язань укладено іпотечний договір №505/1903/11 від 26.08.2011, за яким банк отримав в забезпечення квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору (а.с.124-128).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.10.2015 шлюб між подружжям розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с.131).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.12.2017 поділено майно подружжя (нерухоме майно) (а.с.132-133), а саме:

- передано у власність ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- передано у власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.02.2019 позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 1218,64 доларів США, що підтверджується копією рішення (а.с.135).

ОСОБА_2 06.08.2019 виконав рішення суду від 14.02.2019 шляхом сплати боргу у сумі 1218,64 доларів США, що в еквіваленті складало 31361,76 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с.136).

ОСОБА_1 виконала зобов`язання за кредитним договором №505/1903/11 від 26.08.2011, як поручитель та виплатила банку: 06.06.2018 суму у розмірі 8631,00 грн., 26.06.2018 суму у розмірі 1005,00 грн., 26.07.2018 суму у розмірі 38764,41 грн., що підтверджується копіями квитанцій , всього на суму 48400,41 грн. (а.с.17-19).

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Внаслідок придбання подружжям квартири у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі №712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно із частиною четвертою статті 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У даній справі, суд установив, що кошти за укладеними за час шлюбу договорами кредитів сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання нерухомого майна, а подружжя, крім набуття у власність нерухомого майна, набули зобов`язання у вигляді повернення позиченої грошової суми, оскільки кредитний договір, укладений в інтересах сім`ї, створює обов`язки для обох з подружжя.

Отже, відносини сторін щодо боргу сплаченого сторонами по справі на виконання кредитних договорів, з огляду на те, що ці кошти були витрачені на придбання спірного нерухомого майна, право власності на які набули сторони і яке було поділено між ними на підставі судового рішення, фактично є спором щодо поділу боргових зобов`язань подружжя.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку про обов`язок сторін зі сплати боргу у розмірі нерухомого майна, яку кожний з них набув у власність за ці кошти, оскільки праву сторін на нерухоме майно подружжя кореспондується боргове зобов`язання - повернення грошової суми, що позичалася на придбання цього нерухомого майна.

Так, судом встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.10.2015 шлюб між подружжям розірвано (а.с.131).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 14.12.2017 поділено майно подружжя (нерухоме майно) (а.с.132-133), а саме:

- передано у власність ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 та квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- передано у власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Посилання сторін на ті обставини, що кредити погашалися ними після припинення шлюбних відносин не мають правового значення, оскільки вирішальним у цьому випадку є факт отримання сторонами кредитних коштів на придбання спірного нерухомого майна саме у період їх перебування у шлюбі.

Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, виходячи з принципу рівності прав та обов`язків для обох з подружжя.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі п.3 ч.2 ст.141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зокрема, згідно квитанції про сплату №57966 від 12.05.2021 (а.с.1) позивачем ОСОБА_1 при подачі позову сплачено 908,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 частково з врахуванням розміру задоволених вимог у розмірі 454,00 грн.

Також, згідно квитанції №298 від 16.07.2021 (а.с.107) позивачем ОСОБА_2 при подачі позову сплачено 908,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 частково з врахуванням розміру задоволених вимог у розмірі 454,00 грн.

Крім того, згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частина 2 ст.137 ЦПК України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч.1 ст.1 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону ч.1 ст.1«Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 - адвокатом Дубінчук Ж.М. надано до суду:

- ордер серії ОД №676158;

- засвідчену належним чином копію витягу з договору №776 про надання правової допомоги від 11.05.2021 (а.с.23);

- розрахунок витрат на послуги, надані адвокатом (а.с.22);

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №103 від 11.05.2021 на суму 3000,00 грн. (а.с.21).

Крім того, представником ОСОБА_2 - адвокатом Сакун Г.П. надано до суду:

- ордер серії ОД №24042;

- засвідчена належним чином копія договору №07-07/21 від 07.07.2021 про надання правової допомоги (а.с.139);

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №30-7/20 на суму 5000,00 грн. (а.с.140);

- засвідчену належним чином копію акту прийому-передачі наланих послуг від 07.07.2021 (а.с.141);

- засвідчену належним чином копію детального опису робіт (наданих послуг) (а.с.142).

Вказані докази підтверджують витрати на професійну правничу допомогу та є обгрунтованими.

Разом з тим, судові витрати на правову допомогу підлягають стягненню із сторін в порядку статті 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме:

- з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1954,00 грн.;

- з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2954,00 грн.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регрессу та позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регрессу -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку регресу за виконання обов`язків боржника по кредитному договору №505/1902/11 від 26 серпня 2011 суму у розмірі 24201 грн. та судові витрати у розмірі 1954,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 15678 грн. та судові витрати у розмірі 2954,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко