Справа № 510/2105/21
Провадження № 2/510/217/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.22 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки вона безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє даним нерухомим майном.

Позивач та її представник адвокат Вальченко В.В. (ордер серії ОД № 284494 від 01.10.2021 р.) у підготовче судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач по справі, у підготовче судове засідання не з`явилась, від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 у підготовче судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22238546 від 23.03.2009р., власник домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ; договір купівлі-продажу житлового домоволодіння АДРЕСА_1 від 01.02.2005р., зареєстрований в реєстрі за № 241; технічний паспорт житлового будинку АДРЕСА_1 від 23.03.2009р., самочинних споруд не має, загальна площа 39,00 кв.м., житлова площа 25,70 кв.м.; допоміжна площа 13,30 кв.м.; довідка № 67 від 22.09.2021р. про відсутність заборгованості з централізованого водопостачання та ТПВ за адресою: АДРЕСА_1 ; довідка про відсутність заборгованості з постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 23.09.2021р.; квитанції про сплату послуг з постачання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 ; звіт про незалежну оцінку вартості житлового будинку АДРЕСА_1 .

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що відповідач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Станом на червень 2009 р. між сторонами була досягнута домовленість, щодо дарування зазначеного вище нерухомого майна позивачу. На виконання досягнутої між сторонами домовленості, відповідач звільнила житловий будинок, а позивач почала ним користуватись. Однак сторони належним чином не оформили угоду в нотаріальному порядку.

Отже, з 2009 року позивач постійно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком. Оскільки позивач більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, вона вважає, що за нею може бути визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку ст. 344 ЦК України.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як встановлено судом, позивач з червня 2009 року відкрито, постійно та безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що відповідач не висувала вимог про повернення нерухомого майна, визнала позовні вимоги, про що свідчить її заява, яка знаходяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховувала. Тобто на протязі більше 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , таким чином є правові підстави для визнання за нею права власності на нього, в порядку ст. 344 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в порядку набувальної давності, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Костянтин СОРОКІН