Житомирський апеляційний суд
Справа №279/799/21 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ляшук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/799/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, завдану відібранням дитини, в розмірі 1 000 000 грн.

В обґрунтування заявленого позову зазначила, що сторони перебували в шлюбі з 27.02.2016 року, мають спільну доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 27.05.2018 року вони припинили спільне проживання через неправомірні дії відповідача та його матері. До початку липня 2018 року малолітня дитина проживала з відповідачем, а в подальшому з нею на орендованій квартирі в м. Новоград-Волинський.

01.08.2018 року орган опіки та піклування Коростенської міської ради надав висновок про визначення місця проживання дитини з позивачем, позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини вирішувався в суді (справа №279/2471/18).

20.08.2018 року відповідач без її згоди та відома забрав дитину, на контакт з нею не виходив, можливості бачитись з дитиною не надавав, перешкоджав можливості бачитись з дитиною в дитячому закладі, куди дитина була влаштована відповідачем, ізолював дитину від неї.

З приводу викрадення та чинення перешкод в побаченнях з дитиною вона постійно зверталась до органу опіки та піклування, поліції, прокуратури, облдержадміністрації Житомирської області, Міністерства юстиції України, Уповноваженого з прав дитини, офісу Президента України, які не дали позитивного результату. Не було встановлено, де та з ким перебуває дитина. Її намагання хоча б побачити дитину, яка постійно утримувалась в будинку відповідача, були безуспішними. При цьому, відповідач здійснював на неї психологічний тиск, залякуючи, що вона ніколи не побачить доньку.

У вересні 2018 року вона звернулась до суду з позовом про відібрання дитини (справа №279/3970/18), розгляд якого затягувався відповідачем.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.03.2019 року в справі №279/2471/18 шлюб між сторонами було розірвано, визначено місце проживання дитини з позивачем, однак відповідач продовжував чинити перешкоди в побаченнях та спілкуваннях з дитиною, притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо побачень дитини з мамою.

Рішення суду про визначення місця проживання з позивачем набрало чинності 06.08.2019 року, касаційна скарга задоволена не була. Вказане судове рішення відповідачем ігнорувалось, можливості бачитись з донькою він не давав, дитину не передав, в примусовому порядку рішення виконано не було.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.11.2019 року в справі №279/3970/18 в частині відібрання дитини у відповідача було допущено до негайного виконання, відкрито виконавче провадження, однак добровільно відповідач рішення не виконав, чинив перешкоди його примусовому виконанню, переховував дитину, повідомляв неправдиві дані щодо її місця перебування. Вона звернулась з заявою щодо умисного невиконання відповідачем судового рішення, за якою було розпочато кримінальне провадження за ст.382 КК України, яке передано на розгляд суду. Незважаючи на вказане, відповідач продовжував переховувати дитину. На час подання позову виконавцями за її участі було здійснено більше 20 виїздів за місцем знаходження дитини, які супроводжувались образами з боку відповідача, що впливало на її психологічний стан, спричиняло моральні страждання.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що є не доведеним той факт, що він самовільно змінив місце проживання доньки, чи викрав її. На той момент, коли позивач з дитиною проживала на орендованій квартирі, він звертався до поліції щодо невиконання нею батьківських обов`язків. І саме ОСОБА_1 добровільно зателефонувала до нього та попросила забрати дитину. Вказує, що коли він приїхав до позивача, то виявив, що вона перебувала в стані сп`яніння, а дитина була недоглянута. Тоді він вдягнув дитину, посадив її в авто, повідомив поліції, що ОСОБА_1 перебуває в стані сп`яніння та повідомив про своє місце знаходження. 21.08.2018 року ОСОБА_1 , поступила на лікування, яке проходила під дівочим прізвищем 7-8 днів. Дитина проживала з батьком і позивач майже рік не цікавилась нею. В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що диспозиція ст. 162 Сімейного кодексу України визначає відповідальність одного з батьків, лише при умові самостійної зміни місця проживання малолітньої дитини, перед тим батьків з ким дитина проживала. Батько не змінював місце проживання дитини, дитина стала проживати з батьком за рік до набрання законної сили рішенням суду про визначення місця проживання дитини. ОСОБА_2 також зазначає, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, нічим не обґрунтований та не підтверджений належними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено і це вбачається із матеріалів справи, що сторони є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.02.2016 року, 27.05.2018 року припинили спільне проживання.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13.03.2019 року по справі №279/2471/18, яке набрало чинності 06.08.2019 року, шлюб між сторонами розірвано, визначено місцем проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання її матері ОСОБА_5 . Під час розгляду вказаної справи було встановлено, що проживання дитини з матір`ю відповідає інтересам дитини.

Факт невиконання відповідачем вказаного рішення став підставою відкриття кримінального провадження №0001206 від 01.10.2019 року за ст.382 ч.1 КК України.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.11.2019 року по справі №279/3970/18, яке набрало чинності 14.05.2020 року було ухвалено про примусове відібрання дитини у відповідача та повернення її позивачеві.

Факт невиконання відповідачем вказаного рішення став підставою розслідування кримінального провадження №00000010 від 03.01.2020 року за ст.382 ч.1 КК України.

Судом першої інстанції також встановлено, що 20.08.2018 року відповідач без відома та згоди позивача самовільно змінив місце проживання малолітньої дитини, яка на той час досягла віку 1 рік 3 місяці, таємно від позивача перемістивши до місця свого проживання.

Вказана обставина також була встановлена при розгляді справи№279/3970/18 за позовом ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, про відібрання дитини.

Так, рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у даній справі, залишеними без змін судом касаційної інстанції, встановлено, що 20.08.2018 ОСОБА_2 самочинно, без згоди матері, з якою на підставі рішення органу опіки і піклування проживала малолітня дитина, змінив її місце проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт спричинення діями відповідача моральної шкоди позивачеві є доведеним.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 18 СК України одним із способів захисту сімейних прав та інтересів, які застосовує суд, є відшкодування моральної шкоди, якщо це передбачено Сімейним кодексом або договором.

За положеннями статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

Тобто за даною нормою закону умовою для відшкодування моральної шкоди є неправомірні дії особи щодо самочинної зміни місця проживання малолітньої дитини без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Однак, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом розміром моральної шкоди, який суд оцінив в сумі 200 000 грн.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дійсно, в результаті здійснення відповідачем самочинної зміни місця проживання малолітньої дитини, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача по відношенню до неї та її доньки (розлучення з дитиною всупереч з її бажанням бути з донькою), у переживаннях за стан своєї малолітньої доньки - стан її здоров`я та розвитку.

Разом з тим, визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції хоча і зазначив, що відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, проте не врахував, що позивач в судовому порядку захистила своє порушене право щодо відібрання у відповідача їх спільної дитини та відповідно досягла мети, яку переслідувала донька проживає разом з нею.

З урахуванням даних обставин та вимог розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 100 000 гривень буде достатнім для відшкодування завданих відповідачем душевних страждань.

А тому рішення суду підлягає зміні, шляхом зменшення розміру моральної шкоди з 200 000 грн. до 100 000 грн.

Обставини, на які посилається ОСОБА_2 у скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позовні вимоги задоволено на 10 %, апеляційну скаргу на 50 %.

Виходячи із наведеного, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 належить стягнути 500 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року змінити, зменшити суму стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 200 000 грн до 100 000грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.02.2022.

Головуючий Судді