РІШЕННЯ

Іменем України

16.02.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Мартьянової С.М.

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 , покликаючись на те, що вона з 2008року проживає без реєстрації за вказаною адресою. Співвласниками вищевказаної квартири по Ѕ частині є її донька- відповідач по справі ОСОБА_2 та внучка ОСОБА_3 ,яка загинула.3.11.2008 вона передала відповідачці 200 000грн.в якості 100% оплати за квартиру, а остання віддала їй оригінали документів та ключі від квартири,пообіцявши якнайшвидше переоформити квартиру на її ім`я. Більше 12 років вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою в цілому, підтримує належний стан, здійснює витрати на утримання такої.Однак, дочка по даний час не вчиняє жодних дій щодо переоформлення квартири, у зв`язку з чим просить визнати за нею права власності на квартиру за набувальною давністю.

Згідно ухвали Франківського районного суду м.Львова від 07.06.21 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідачка відзиву на позов не подала, 29.06.21 надіслала на адресу суду заяву про визнання позову,вказавши,що не заперечує і не оспорює обставин,викладених у позові. Просить визнати за позивачкою право власності на квартиру за набувальною давністю. Справу просить розглядати у її відсутності.

Представник позивачки подав заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримав.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та перевіривши такі доказами, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 ст.5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №20742437 від 29.10.2008р.,виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частині ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ,виданим міським відділом РАЦС Львівського МУЮ 14.03.2006р.

Із довідки №689 від 19.04.2021, виданої ЛКП «Південне», випливає, що у квартирі АДРЕСА_1 проживає без реєстрації ОСОБА_1 .

Згідно акту комісії ЛКП «Південне» №176 від 14.04.2021 встановлено, що ОСОБА_1 з 2008р. проживає без реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , що ствердили сусіди.

З розписки від 03.11.2008р. вбачається,що ОСОБА_2 отримала від своєї матері ОСОБА_1 кошти за квартиру та зобов`язується здійснити нотаріальне переофрмлення квартири на ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 1 ст. 344 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК України,особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд 09.10.19 у справі №489/5975/17 .

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того,що добросовісність,як одна із загальних засад цивільного судочинства,означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці,прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна,тобто на той початковий момент,який включається в повний давнісний строк володіння майном,визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначене узгоджується з пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що позивачка утримує та доглядає спірну квартиру , сплачує за надані житлово-комунальні послуги, що підтверджується наданими квитанціями про сплату таких.

Враховуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка добросовісно заволоділа вказаним майном,продовжує відкрито,безперервно володіти ним більше десяти років ,а тому наявні достатні підстави для визнання за нею права власності на це майно за набувальною давністю, а сам факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такими ,що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Враховуючи дану норму з відповідачки слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 8310грн.

Керуючись статтями 12, 81, 197-200, 263-265, 273, 352 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою- АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 8310 (вісім тисяч триста десять гривень) грн.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 ІПН НОМЕР_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мартьянова С.М.