ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1739/13-ц

Провадження № 22-ц/4820/716/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №677/1739/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2013 року (суддя Вознюк Р.В.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Красилівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 зазначав, що в кінці 2010 року він познайомився, почав зустрічатися та підтримувати близькі стосунки з ОСОБА_3 , яка перебувала у шлюбі з відповідачем. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивач та ОСОБА_3 деякий час проживали разом, однак після того, як остання вирішила повернутись до себе додому, стосунки між ними на деякий час припинились. ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народилася дочка ОСОБА_4 , батьком якої було записано ОСОБА_1 . Позивач вказує, що в грудні 2012 року ОСОБА_3 повідомила його, що саме він являється біологічним батьком ОСОБА_4 . А тому, ОСОБА_2 просив суд визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2013 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 . Зобов`язано відділ державної реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області внести зміни в актовий запис № 219 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зроблено в Книзі реєстрації народжень 09.12.2011 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Красилівського районного управління юстиції у Хмельницькій області, виключивши з нього відомості про батька ОСОБА_1 та вказавши в графі «батько» ОСОБА_2 , змінивши по-батькові ОСОБА_4 з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вважає, що у суду не було законних підстав ухвалювати рішення про задоволення позову, оскільки визнання ним позовних вимог порушувало права та інтереси матері дитини ОСОБА_3 , яка була залучена до участі у справі як третя особа та якій судом не були роз`яснені її права та обов`язки і зміст позовних вимог. Також, апелянт вказує, що посилання ОСОБА_2 на те, що про своє батьківство він дізнався в грудні 2012 року, тобто через рік після народження дочки є сумнівним. Адже наявність близьких стосунків, як зазначає позивач, із ОСОБА_3 надавали йому можливість знати про своє батьківство з часу народження дитини. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції помилково ухвалив в оскаржуваному рішенні внести зміни в актовий запис про народження дитини ОСОБА_4 , адже позовна заява таких вимог не містила. Поміж того, ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 не надав до суду ніяких відомостей, що засвідчують походження дитини від нього і такі докази не здобуті в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Апелянт вважає, що важливими і вирішальними є інтереси дочки ОСОБА_4 , яка від народження проживає із матір`ю ОСОБА_3 , батьком ОСОБА_1 , сестрою і братом. На думку апелянта, оспорюване рішення суду з часу його прийняття не захистило прав дитини і не призвело до виникнення батьківських обов`язків у позивача ОСОБА_2 .

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не заперечує проти вимог ОСОБА_1 про скасування рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13.12.2013, яким його визнано батьком ОСОБА_4 і виключено із актового запису про її народження відомості про ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначає, що достеменно він не знає, чи є біологічним батьком ОСОБА_4 , а тому не заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Учасники справи до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить розглядати справу без його участі, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та Красилівський ВДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надіслали заяви про слухання справи без їх участі.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьком дитини у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_3 (а.с.18).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 посилався на те, що зі слів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є його донькою, а тому просив визнати його батьком дитини.

13.12.2013 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.21).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийняв визнання позову відповідачем та виходив з того, що таке визнання позову не суперечить закону і не порушує інтереси інших осіб.

Проте з таким висновком апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, що кореспондуються з вимогами положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України 2017 року, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Cуди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 червня 2020 року по справі № 588/1311/17.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову у цій справі порушує права, свободи та інтереси третьої особи - малолітньої дитини ОСОБА_7 , законним представником якої є ОСОБА_3 , у суду не було законних підстав для задоволення позову.

Так, статтею 51 Конституції України, частинами 2 та 3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (частини 1, 2 статі 129 СК України).

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.

У разі доведеності цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_4 від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».

За приписами статей 10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 57 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі «KALACHEVA v. RUSSIA», заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Крім того, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Будь-яких належних та достатніх доказів щодо предмета доказування матеріали справи не містять .

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач будь-яких клопотань про допит свідків, витребування інших доказів, що свідчать про кровну спорідненість позивача із дитиною, про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи в суді першої інстанції не заявляв.

У випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі (ст. 137 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи).

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та практики його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та є підставою для ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пункту 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, у зв`язку із висновком суду про задоволення апеляційної скарги та про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з останнього підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 судовий збір, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги в розмірі 172,05 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 172 (сто сімдесят дві) грн 05 коп судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 квітня 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай