Справа № 204/294/22
Провадження № 2/204/1031/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив 27 січня 2022 року, в якій остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ від 14 грудня 2021 року № 1822, виданий генеральним директором Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» Кушнарьовим Олександром Павловичем про відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що з 17 січня 2020 року він працює на посаді слюсаря-ремонтника 3-го розряду відділу 716 дільниці 2 в Державному підприємстві «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля». 02 грудня 2021 року його було ознайомлено з виданим наказом від 29.11.2021 року № 1711 за підписом Генерального директора ДП «КБ «Південне» Кушнарьова Олександра Павловича, в першому пункті якого зазначено: керівникам структурних підрозділів підприємства поінформувати працівників про необхідність обов`язкової вакцинації проти COVID-19, згідно з чинним законодавством України, а також про те, що у разі не проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 такі працівники будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати, починаючи з 09 грудня 2021 року. Того ж дня, відносно нього було складено акт «про відмову надати паперову копію сертифіката про проведення повного курсу вакцинації проти COVID-19 або сертифіката про отримання одної дози дводозової вакцини від COVID-19 або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19». Крім того, йому було надано лист ознайомлення співробітників відділу 716, невакцинованих станом на 02.12.2021 року, з наказом ГД № 1711 від 29.11.2021 року. 16 грудня 2021 року його прохід через прохідну підприємства відповідача було заблоковано охоронниками, які посилаючись на наказ і наявний у них список, фізично перешкодили його потраплянню на робоче місце. При цьому, копії наказу про його відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, на момент не допуску його до робочого місця він не отримував. Судячи зі змісту наказу від 29.11.2021 року № 1711, а пізніше наказу від 14.12.2021 року № 1822 про його відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, а також листа-відповіді від 23.12.2021 року № 14/2651, необхідність обов`язкової вакцинації проти COVID-19 Генеральним директором ДП «КБ «Південне» Кушнарьовим Олександром Павловичем вмотивована виконанням наказів МОЗ від 04.10.2021 року № 2135, від 01.11.2021 року № 2393, з урахуванням статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», постанов КМУ від 04.03.2015 року № 83, від 09.12.2020 року № 1236, від 20.10.2021 року № 1096, а також з урахуванням доручення Генерального директора ДП «КБ «Південне» № 36.4914.035 ДГД. Оскаржуваний наказ позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Такої підстави відсторонення від роботи, як відмова виконувати незаконні вимоги керівника, нормами статті 46 КЗпП України не передбачено, будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би надавав право роботодавцю відсторонювати від посади працівника за невиконання незаконних вимог керівника, не встановлено. Надзвичайний стан в Україні не введено. Станом на цей момент головний санлікар ще не отримав повноважень ініціювати карантин, а у Кабінету Міністрів не було підстав встановлювати карантин. Частина 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає обов`язкове щеплення саме обов`язковими щепленнями. При цьому, перелік обов`язкових щеплень встановлюється виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», але цим законом щеплення від COVID-19 не встановлено як обов`язкове, а тому і відсторонення працівника з підстав ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є незаконним та безпідставним. Наказ МОЗ України від 04.10.2021 року № 2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує «перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Звертає також увагу, що на теперішній час законом не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від COVID-19. Крім того, ні статтею 46 КЗпП України, ні будь-яким іншим законом не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи з підстав відсутності у нього щеплення від COVID-19. У зв`язку з цим наказ відповідача є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку. Не вбачається правових підстав у роботодавця примушувати працівників вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-19 та/або притягати їх до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися від цієї хвороби. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом.

14 лютого 2022 року від відповідача Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає з огляду на наступне. Наказом по підприємству № 1822 від 14.12.2021 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236, наказів Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 р. № 2153, від 01.11.2021 р. № 2393, відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», було відсторонено позивача від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на строк до усунення причин такого відсторонення, але не більше ніж до закінчення терміну дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236. Актом від 02 грудня 2021 року було зафіксовано обставини, які свідчать про те, що позивач був ознайомлений з наказом ДП «КБ «Південне» від 29.11.2021 р. № 1711 (про обов`язковість для працівників ДП «КБ «Південне» проведення вакцинації проти COVID-19 за відсутності абсолютних протипоказань до вакцинації проти COVID-19 та про наслідки ненадання документів, що підтверджують відповідні обставини) та не надав документ (відповідний сертифікат), який би підтверджував факт проведення вакцинації проти COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19. Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, а саме Державного космічного агентства України та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Відповідно до вищенаведених приписів нормативно-правових актів працівники ДП «КБ «Південне» підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, а відмова або ухилення працівниками від такого щеплення, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень, тягне за собою настання наслідків передбачених законодавством у вигляді відсторонення від роботи. Твердження позивача про те, що термін дії карантину закінчився 28 лютого 2021 року не відповідає дійсності, та спростовується пунктом 1 чинної постанови КМУ № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами) установлено з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. Інші доводи позивача, зокрема про те, що Кабінет Міністрів України не вправі або навпаки вправі приймати ті чи інші рішення, відсутність у Кабінету Міністрів України певних повноважень тощо, по суті є суб`єктивним тлумаченням позивачем норм законодавства, зводяться до незгоди ОСОБА_1 з висновками щодо їх оцінки. Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Оскаржуваний наказ ДП «КБ «Південне» від 14.12.2021 р. № 1822 відповідач вважає законним. Відстороняючи від роботи позивача наказом № 1822 від 14.12.2021 року ДП «КБ «Південне» діяло виключно на підставі та у межах визначених чинними законами України та іншими нормативно-правовими актами України. Вважає, що позивач не довів порушення своїх прав, натомість відповідач повністю спростовує доводи позивача. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

18 лютого 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що наведені у відзиві на позовну заяву висновки відповідача є хибними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до відомостей з копії трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17 січня 2020 року працює на різних посадах в Державному підприємстві «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» (т. 1, а.с. 172-174).

30 червня 2021 року між сторонами укладено трудовий договір, згідно якого ОСОБА_1 приймається на роботу КС-7 відділ 716 дільниця 2 за професією слюсаря 3 розряду, договір укладено на строк з 01 липня 2021 року по 30 червня 2022 року, за погодженням сторін (т. 4, а.с. 29-32).

29 листопада 2021 року генеральним директором Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» Кушнарьовим О.П. було видано наказ № 1711, в якому зазначено: керівникам структурних підрозділів підприємства поінформувати працівників про необхідність обов`язкової вакцинації проти COVID-19, згідно з чинним законодавством України, а також про те, що у разі не проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 такі працівники будуть відсторонені від роботи без збереження заробітної плати, починаючи з 09 грудня 2021 року; працівникам підприємства надати керівнику свого структурного підрозділу паперову копію сертифіката про проведення вакцинації від COVID-19 або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (в тому числі про перенесену хворобу COVID-19), строк до 03 грудня 2021 року; у разі ненадання працівником документу, зазначеного в пункті 2 цього наказу, керівникам структурних підрозділів скласти акти про невиконання цього наказу та наказів від 04.10.2021 р. № 2153, від 01.11.2021 р. № 2393 за встановленою формою та передати до служби 48 (бюро 351) (т. 3, а.с. 1-2). У вказаному наказі зазначено, що він винесений на виконання наказів МОЗ від 04.10.2021 р. № 2153, від 01.11.2021 р. № 2393, з метою упорядкування функціонування підприємства у період з 09.12.2021 р. на час дії карантину, з урахуванням положень ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», постанов КМУ від 04.03.2015 р. № 83, від 09.12.2020 р. № 1236, від 20.10.2021 р. № 1096, а також з урахуванням доручення Генерального директора ДП «КБ «Південне» № 36.4914.035 ДГД.

02 грудня 2021 року ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено з вищевказаним наказом генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» Кушнарьова О.П. № 1711 від 29.11.2021 року (т. 1, а.с. 171), а також з дорученням № 36.4914.035 ДГД (т. 1, а.с. 170).

Того ж дня, тобто 02 грудня 2021 року, відносно ОСОБА_1 було складено Акт про відмову надати паперову копію сертифіката про проведення повного курсу вакцинації проти COVID-19 або сертифіката про отримання одної дози дводозної вакцини від COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19, в якому зазначено, що 02 грудня 2021 року, о 09.15 год., працівник ОСОБА_1 слюсар ремонтник 716 був ознайомлений з наказом від 29.11.2021 р. № 1711 та відмовився надати копію сертифіката про проведення повного курсу вакцинації проти COVID-19 або копію сертифіката про отримання одної дози дводозної вакцини від COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19 (т. 1, а.с. 169).

Наказом генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» Кушнарьова О.П. № 1822 від 14 грудня 2021 року відсторонено від роботи з 15 грудня 2021 року працівників підприємства, зазначених у додатку 1 до цього наказу, в тому числі і позивача ОСОБА_1 , слюсаря-ремонтника, у зв`язку з відмовою або ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на строк до усунення причин такого відсторонення але не більше ніж до закінчення терміну дії карантину, встановленого постановою КМУ від 09 грудня 2020 р. № 1236, керуючись постановою КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236, наказами МОЗ від 04.10.2021 р. № 2153, від 01.11.2021 р. № 2393, наказом Генерального директора ДП «КБ «Південне» від 29.11.2021 р. № 1711, відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Підстави: п. 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236, наказ МОЗ від 04.10.2021 р. № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», копії відповідних Актів на кожного працівника (т. 4, а.с. 36-38).

Оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При видачі оспорюваного наказу від 14.12.2021 року № 1822 відповідач в особі генерального директора, як вказано в самому наказі керувався постановою КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236, наказами МОЗ від 04.10.2021 р. № 2153, від 01.11.2021 р. № 2393, наказом Генерального директора ДП «КБ «Південне» від 29.11.2021 р. № 1711, статтею 46 Кодексу законів про працю України, частиною 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Слід зауважити, що статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у статті 46 Кодексу законів про працю України або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Положення п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» зобов`язують, а не надають право підприємствам, установам і організаціям усувати за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби від роботи, навчання, відвідування дошкільних закладів осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, або осіб, які були в контакті з такими хворими, з виплатою у встановленому порядку допомоги з соціального страхування, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Враховуючи відсутність в оспорюваному наказі від 14.12.2021 року № 1822 про відсторонення від роботи працівників підприємства, в тому числі і ОСОБА_1 , посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи, він безумовно є безпідставним, свавільним та підлягає скасуванню судом.

Крім того, вказана норма права передбачає таку можливість щодо осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. При цьому, Міністерством охорони здоров`я України наразі не затверджено переліку інфекцій, ухилення від щеплення проти яких може бути підставою для відсторонення від роботи.

Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на 14 грудня 2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення:

1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 року № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим Наказом № 2153, (станом на 14.12.2021 року) обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) Підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) Установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 (згідно вказаної постанови відповідач по справі - Державне підприємство "Конструкторське бюро "Південне" імені М. К. Янгеля" включено до вказаного переліку).

Аналіз змісту наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 дає підстави для висновку, що в ньому відсутні положення про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вказаний наказ лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, визначено відповідним Переліком, який підписаний Генеральним директором Директорату громадського здоров`я та профілактики захворюваності, і який відповідно не уповноважений визначати окремі професії, виробництва та організації, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб.

Тобто, фактично обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153 для певних професій, виробництв та організацій не визначена, а затверджено лише «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що лише профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Отже, фактично з прийняттям відповідного наказу правове регулювання та визначення тих профілактичних щеплень, які є обов`язковими, не змінилось, а відтак відсторонення працівника, який входить до переліку, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, є незаконним, оскільки саме до компетенції Міністерства охорони здоров`я України входять повноваження визначати Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, які встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, що відповідно і зобов`язує Міністерство охорони здоров`я України самостійно визначати відповідні хвороби та інфекції.

Відповідно до п. 4 Положення про організацію і проведення профілактичних щеплень, яке затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, щеплення дозволяється проводити тільки зареєстрованими в Україні вакцинами/анатоксинами, згідно з Календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 року № 595, та інструкціями із застосування вакцини або анатоксину, затвердженими в установленому порядку. Профілактичні щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, до вказаного Календаря профілактичних щеплень в Україні не включені, а відтак посилання та обґрунтування стороною відповідача необхідності наявності доказів щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, станом на 14.12.2021 року є незаконним. Сама й по собі вимога відповідача надання позивачем доказів проведення відносно нього якихось медичних маніпуляцій, тобто проведення щеплень, є неправомірною.

Вказаний висновок суду ґрунтується та тому, що згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (рішення Конституційного Суду України у справі від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивача у наказі № 1822 від 14 грудня 2021 року зазначено п. 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236, наказ МОЗ від 04.10.2021 р. № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», копії відповідних Актів на кожного працівника (в даному випадку складений 02 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 . Акт про відмову надати паперову копію сертифіката про проведення повного курсу вакцинації проти COVID-19 або сертифіката про отримання одної дози дводозної вакцини від COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19).

При цьому у статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-III чітко визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом.

Порядок відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень визначений у ч. 6 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-III, де зазначено, якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ані цей, ані будь-який інший закон не містять. Не містить цей закон і іншої підстави для встановлення юридичного факту відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, аніж відібране лікарем письмове підтвердження особи від вакцинації або акт, складений лікарем у присутності свідків, про відмову скласти особою таке письмове підтвердження.

Враховуючи це, посилання відповідача у наказі № 1822 від 14.12.2021 року як на підставу для відсторонення позивача від роботи на Акт про відмову надати паперову копію сертифіката про проведення повного курсу вакцинації проти COVID-19 або сертифіката про отримання одної дози дводозної вакцини від COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року N 1645-III.

Оскаржуваний наказ № 1822 від 14.12.2021 року про відсторонення працівників, в тому числі і позивача, від роботи не містить відомостей про медичний огляд позивача та відібране у нього лікарем відповідне письмове підтвердження. Наведені докази відсутні також і у матеріалах справи.

Відповідач виніс оскаржуваний наказ про відсторонення позивача від роботи на підставі одного лише Акту про відмову надати паперову копію сертифіката про проведення повного курсу вакцинації проти COVID-19 або сертифіката про отримання одної дози дводозної вакцини від COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти COVID-19 від 02.12.2021 року, який сам по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує, у встановленому Законом порядку (процедурі), юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання ним медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Крім того, наказ генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» Кушнарьова О.П. від 29.11.2021 р. № 1711 по суті містить вимогу керівника підприємства надати до 03 грудня 2021 року документ, який підтвердить наявність у працівників Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» профілактичного щеплення від COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Викладені у вищевказаному наказі наслідки ненадання особою цих відомостей, свідчать саме про вимогу та перекладання на працівника обов`язку про надання працедавцеві таких відомостей.

Європейська хартія прав пацієнтів у статті 6 гарантує кожному право на конфіденційність особистої інформації, включаючи інформацію про свій стан здоров`я і можливі діагностичні чи терапевтичні процедури, а також на захист своєї приватності під час проведення діагностичних оглядів.

Конституція України (статті 32 і 34) та статті 285 і 286 Цивільного кодексу України гарантують ці ж права на національному рівні.

Основи законодавства України про охорону здоров`я (Закон України від 19.11.1992 р. (статті 391, 40, 78 («г») стверджують, що пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

За визначенням у статті 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Враховуючи приведені нормативно-правові акти, визначення терміну «профілактичні щеплення», приведеного у статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд вважає, що під дію статті 11 Закону України «Про інформацію» підпадають будь-які медичні відомості/втручання/маніпуляції/діагнози тощо.

Конституція України у статті 19 визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За таких обставин, вимога відповідача до позивача надати відомості, що стосуються наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я, є порушенням вимог статті 19 Конституції України, та порушує права позивача на конфіденційність та повагу до його приватного життя.

Враховуючи викладене, винесення відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 2 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Оскаржуваний наказ відповідача № 1822 від 14.12.2021 року про відсторонення працівників, в тому числі і позивача, від роботи порушує права позивача гарантовані Конституцією України, оскільки відповідач письмово повідомивши позивача про необхідність подання перелічених в ньому документів та, відсторонивши його від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, фактично покладає на нього обов`язок вчинити дії, які не визнані державою як примусові.

Конституційний Суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом (постановою КМ України від 09.12.2020 року № 1236) суперечить статтям 1, 3,6, 8, 19, 64 Конституції України.

Згідно ст. 76 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України.

Відповідно до п. 2 ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами, втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав.

Положеннями ч. 2, 3, 6 ст. 10 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України; якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує цей закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Беззаперечним є те, що Постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 спрямована на запровадження заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, однак, відсторонення працівників від роботи, як з підстав не здійснення вакцинування, так і з будь-яких-інших підстав, має відбуватися у відповідності до норм трудового законодавства. При цьому, трудовим законодавством не передбачено такої підстави для відсторонення від роботи, як відмова працівника від вакцинування. Посилання сторони відповідача на те, що в ст. 46 КЗпП України, окрім перелічених підстав для відсторонення працівника від роботи зазначено «в інших випадках, передбачених законодавством», і що саме в інший випадок підпадає відмова від вакцинування, на думку суду є безпідставною з підстав, зазначених вище.

Оскільки правову норму про можливість відсторонення працівників від роботи прийнято у формі постанови Кабінету Міністрів України (п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на 05 листопада 2021 року)), а перелік професій, виробництв та організацій, працівники які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я, тобто в спосіб що суперечить положенням п. 1 ст. 92 Конституції України (в частині можливості встановлення прав або обов`язків громадян виключно Законами України), суд приходить до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства охорони здоров`я, і тому вважає за необхідне вирішити спір на підставі норм прямої дії а саме статей 43, 55, 64, 92 Конституції України з огляду на те, що в Україні відсутні закони, які безпосередньо передбачають право роботодавців відсторонювати від роботи працівників, що відмовилися від вакцинації проти COVID-19.

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини та факти порушення порядку відсторонення від виконання посадових обов`язків встановленого Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», приймаючи до уваги факти порушення гарантованих Конституцією України прав позивача на працю та приватне життя, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 є правомірними та такими, що підлягають задоволенню, а тому наказ генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» від 14 грудня 2021 року № 1822 в частині відсторонення від роботи з 15 грудня 2021 року ОСОБА_1 слід визнати незаконним та скасувати.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, відповідає способам захисту цивільних прав, встановлених ст. 16 ЦК України. Відновлення становища, яке існувало до порушення є достатнім ефективним способом захисту порушених прав позивача.

При цьому, суд не приймає до уваги та відхиляє позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяву, оскільки вона суперечить обставинам, встановленим судом під час розгляду справи.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Оцінюючи у сукупності усі подані позивачем після відкриття провадження у справі докази, суд керуючись ч. 4 ст. 78 ЦПК України до розгляду їх не бере як неналежні, та вважає за необхідне повернути їх позивачу.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі ст.ст. 3, 32, 34, 43, 64, 92 Конституції України, ст.ст. 46, 233 КЗпП України, Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», та керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 133, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 352 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи без збереження заробітної плати задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» від 14 грудня 2021 року № 1822 в частині відсторонення від роботи з 15 грудня 2021 року ОСОБА_1 .

Стягнути з Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» імені М.К. Янгеля» (місцезнаходження: 49008, м. Дніпро, вул. Криворізька, 3, ЄДРПОУ - 14308304) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез