Справа № 2-7770/07 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/3576/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м.Львів

Справа № 2-7770/07

Провадження № 22ц/811/3576/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.

розглянув апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м.Львова, ухвалене у м.Львові 17 грудня 2007 року у складі судді Свірідової В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОКП ЛОР БТІ та ЕО, з участю третіх осіб: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Підзамче-404», ОСОБА_2 , про визнання права власності на нежитлове приміщення, -

в с т а н о в и в:

21листопада 2007 року ОСОБА_1 звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 1995 року. Його квартира складається з однієї житлової кімнати площею 20,4 кв.м, кухні площею 5 кв.м з спільних вигод. Загальна площа квартири - 28,7 кв.м. Житло розташоване на першому поверсі. Вказує, що для облаштування побуту сім`ї у 90-х роках він (позивач) взяв в оренду у ЖЕК - 404 нежитлове підвальне приміщення, яке знаходилося поруч з його квартирою, але в сусідньому будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 26,5 кв.м, яке складалося з двох приміщень, позначених на поверховому плані літерами 33-1 і 33-2. Зазначає, що у 2001 році він уклав новий договір оренди з ЖЕК - 404, з метою приведення даних приміщень до належного санітарного стану з подальшим використанням за призначенням. Підвальні приміщення були у запущеному стані, стіни мали значну сирість, цегляна кладка зіпсована ерозією та грибком, штукатурка обсипалася, оскільки було відсутнє опалення та не було належного догляду з боку ЖЕКу. Згідно акту передачі цих приміщень, він зобов`язувався виконати ремонтні роботи та інші роботи за власні кошти, а в майбутньому ЖЕК мав передати ці приміщення у власність разом з квартирою як користувачеві згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Стверджує, що під час приватизації квартири йому відмовлено надати довідку Ф-4, у якій би зазначались дані приміщення, бо вони розташовані за іншою адресою, а це формально чи технічно зробити не можна. Посилається на те, що 10 років він (позивач) використовує дані приміщення, зробив у них капітальний ремонт. ОКП «БТІ та ЕО» відмовляє у реєстрації права власності на вказані приміщення. Шевченківський відділ приватизації також не видає свідоцтва про право власності оскільки ЖЕК не включив ці приміщення у довідку Ф-4. Просить задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2007 рокупозов задоволено. Визнано за позивачем право власності на півпідвальні приміщення, позначені у поверхневому плані цифрами 33-1, 33-2, загальною площею 27,6 кв.м, які розташовані в будинку АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОКП «ЛОР БТІ та ЕО» провести державну реєстрацію на ці приміщення за ОСОБА_1 .

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради та зареєстрований в ДРРП на підставі рішення Шевченківського райвиконкому № 192 від 14 квітня 1987 року. Вказує, що під час аналізу акту списання будинку за адресою: АДРЕСА_2 виявлено, що підвальні нежитлові приміщення 33-1, 33-2 загальною площею 27,6 кв.м зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду від 17 грудня 2007 року. Вказує, що до 1991 року (в період дії законодавства Української РСР) всі об`єкти нерухомого майна на території України перебували в державній власності. За Конституцією УРСР 1978 року обласні, районні, міські, районні в містах, селищні та сільські Ради народних депутатів входили в систему органів державної влади України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 року № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно - територіальних одиниць (комунальною) власністю» затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно- територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. Вказує, що Львівська міська рада, відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування визначені Конституцією України та іншими законами України. Згідно ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права комунальної власності.

Належним чином повідомлені сторони про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, заяви про відкладення розгляду справи не подали. Суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутності учасників процесу.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_3 з 1995 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 25 червня 2005 року, Серії НОМЕР_1 позивачу належить вказана квартира, яка складається з однієї житлової кімнати площею 20,4 кв.м, комори в підвалі площею 19,4 кв.м, 7,8 кв.м, 6,1 кв.м (згідно технічного паспорта). Свідоцтво видане на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 689 від 25 червня 2005 року та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30 серпня 2005 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі ст. 331 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач більше десяти років використовував нежитлові приміщення для власних потреб на підставі договору оренди укладеним з ЖЕКом, відповідно до договору відремонтував, привів у належний стан, витратив значні кошти та працю, зберіг від руйнації фундамент будинку. Докази про зазначені обставини в матеріалах справи відсутні. У ній наявний лише договір оренди нежитлових приміщень від 21 лютого 2001 року (а.с.9).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансово основою місцевого самоврядування серед іншого є земля та природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частиною 1 ст. 380 ЦК України визначено, що житловий будинок як об`єкт права власності є будівлею капітального типу, спорудженою з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначеною для постійного у ній проживання. При цьому, слід враховувати, що житловий будинок квартирного типу згідно зі ст. 188 ЦК України є складною річчю (нерухомим майном), до складу якої, зокрема, входять інші нерухомі речі (квартири), речові права на які підлягали та підлягають державній реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів №311 від 5 листопада 1991 року«Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно - територіальних одиниць (комунальної власності), до якого, зокрема, включено житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить до комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Шевченківського райвиконкому м. Львова № 192 від 14 квітня 1987 року.

Докази того про передачу будинку іншому власнику в матеріалах справи відсутні.

Згідно чинного Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Львівська міська рада у відповідності до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України.

Згідно із ст. 80 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади, які реалізують право власності через органи місцевого самоврядування, є суб`єктами права комунальної власності.

Згідно зі ст. 13 та ч.1 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 324, 327 ЦК України право власності є непорушним. А відтак, власник, якщо інше не встановлено законом, може у повному обсязі та на власний розсуд здійснювати своє право власності.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 і 376 ЦК України. Ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на об`єкт нерухомості та чи підлягає це право захисту.

Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За статтями 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя та ефективний спосіб захисту прав.

Частинами 1-4 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач визначив відповідачем Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Львівська міська рада до участі в розгляді справи не залучена

Заміна неналежного відповідача або залучення до участі в справі співвідповідачів в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України у чинній на час розгляду справи судом першої інстанції редакції, не проведена.

Без залучення осіб, для яких рішення суду створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не міг вирішувати спір.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Суд у силу покладених на нього процесуальним законом повноважень позбавлений можливості самостійно визначати суб`єктний склад учасників справи, проте встановивши, що у справі не залучено усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачів, суд відмовляє у позові з цих підстав.

Ухвалення судом рішення, яке стосується прав і законних інтересів Львівської міської ради, яка не була залучена до участі у справі, є порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. Це не позбавляє позивача можливості звернутися з новим позовом та залучити до участі у справі належного відповідача.

З урахуванням встановленого, апеляційна скарга Львівської міської ради підлягає до задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2007 року - скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з позивача в користь Львівської міської ради підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 362 грн., сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись: ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2007 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 доОбласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», з участю третіх осіб: Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Підзамче-404», ОСОБА_2 , про визнання права власності на підвальні нежитлові приміщення, позначені у поверховому плані цифрами 33-1 і 33-2, загальною площею 26,5 кв.м, розташовані у будинку АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) в користь Львівської міської ради (79000, м.Львів, пл.Ринок,1, Код ) 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 24 березня 2022 року.

Головуючий

Судді