Справа № 136/183/22
провадження № 2/136/64/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" березня 2022 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний бакнк України", в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором про споживчий кредит,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Державний ощадний бакнк України", в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" (далі - позивач), через свого представника, звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) з вимогами:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором споживчого кредиту №22893 від 16.03.2021, яка станом на 21.01.2022 становить 68681,99 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

16.03.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №22893, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 58000,00 грн на споживчі потреби зі сплатою 56% річних, строком 60 місяців. Згідно з п. 3.3.3. кредитного договору позичальник зобов`язується здійснення повернення кредиту рівними частинами в розмірі 966,67 грн та сплату процентів нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом до 16 числа місяці наступного за звітним, починаючи з квітня 2021 року. Також кредитним договором передбачені несприятливі наслідки у випадку порушення його умов, які передбачають нарахування пені та відсотків за несвоєчасне погашення боргу, а також інфляційні витрати. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Проте, відповідач почав порушувати умови кредитного договору, а саме: допущено прострочену заборгованість зі сплати основного боргу, нарахованих відсотків і неустойку. Станом на 21.01.2022 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 68681,99 грн, яка складається із: заборгованість за основним боргом - 55099,99 грн; пороценти за користування кредитом - 105551,62 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів - 00,00 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 584,03 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 149,99 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 1926,56 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування - 369,80 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 21.01.2022 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Суд встановив факт укладення 16.03.2021 між сторонами спору договору про споживчий кредит №22893. Договір підписаний відповідачем, а заперечень щодо вказаної обставини він не зазначив, не подавши відзиву на позовну заяву із викладенням заперечень, при їх наявності. (а.с. 14-18). Згідно з вказаним кредитним договором, відповідач отримав у позивача споживчий кредит на суму розмірі 58000,00 грн на споживчі потреби зі сплатою 56% річних, строком 60 місяців. Кошти в зазначеній сумі надані відповідачу одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, відповідно до п. 3.2.1. Договору, що вбачається із виписки по рахунках (а.с. 4). Відповідач допускав порушення внесення щомісячних платежів по погашенню споживчого кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 9), у зв`язку із чим позивач 13.10.2021 направляв йому вимогу про повернення кредиту протягом 30-ти календарних днів з дня її одержання та повідомляв про можливість вжиття заходів захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством (а.с. 20). Проте, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання по договору про споживчий кредит №22893 від 16.03.2021, внаслідок чого станом 21.01.2022 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 68681,99 грн, яка складається із: заборгованість за основним боргом - 55099,99 грн; пороценти за користування кредитом - 105551,62 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів - 00,00 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 584,03 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 149,99 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 1926,56 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування - 369,80 грн. Заперечень щодо вказаного розрахунку заборгованості відповідач не висловив, оскільки відзиву на позов не надіслав.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Верховенство права - це панування права в суспільстві, а такий принцип вимагає від держави його втілення у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи та рівності. Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Разом з тим, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Отже, з огляду на особливість предмету спору, позивачу, в даному судовому процесі необхідно було довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази.

Так, зі змісту аргументів позивача, вбачалось про те, що між сторонами було укладено договір про споживчий кредит, за яким відповідач отримав кредит на споживчі потреби зі сплатою процентів річних, протягом визначеного строку. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Проте, відповідач почав порушувати умови кредитного договору й внаслідок чого за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 68681,99 грн, яку він не погашає.

Як визначено ст.ст. 525, 526, 530, 612, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань, або не виконав його у строк, встановлений договором. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено факт укладення 16.03.2021 між сторонами спору договору про споживчий кредит №22893.

Згідно з вказаним кредитним договором, відповідач отримав у позивача споживчий кредит на суму розмірі 58000,00 грн на споживчі потреби зі сплатою 56% річних, строком 60 місяців (п. п. 2.2., 2.4.1. Договору).

Кошти в зазначеній сумі надані відповідачу одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, відповідно до п. 3.2.1. Договору, що вбачається із виписки по рахунках.

Відповідно до п. 3.3.3. Договору позичальник - зобов`язаний здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 966,67 грн. та сплату процентів, нарахованих на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 16 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з квітня 2021 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього Договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної кредитним договором.

Пунктом 2.4.1. договору про споживчий кредит встановлено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 % річних. Зазначена в цьому пункті договору процентна ставка є фіксованою. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом (п. 2.4.2 Договору).

Якщо сума коштів, що надійшла в рахунок повернення кредиту та сплати процентів, менша розміру, вказаного у п. 3.3.3. договору, то несплачений платіж та нараховані проценти, які мали бути сплачені, вважаються простроченими. Наступна сума платежу повинна додатково включати суму коштів, необхідну для погашення простроченого платежу та сплати нарахованої пені за прострочені платежі з урахуванням вимог п. 8.2 Договору (п. 3.3.4. Договору).

Позичальник зобов`язався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з договору (п. 4.3.4 Договору).

Завдані банку збитки позичальник зобов`язується відшкодувати в повному обсязі понад неустойку, пеню та штрафи, несе відповідальність за їх відшкодування всім належним йому майном (п. 8.1 Договору).

За порушення взятих на себе зобов`язань позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення, але не більше 15% простроченого платежу (п. 8.3 Договору).

Судом встановлено, що відповідач допускав порушення внесення щомісячних платежів по погашенню споживчого кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Позивач 13.10.2021 направляв відповідачу вимогу про повернення кредиту протягом тридцяти календарних днів з дня її одержання та повідомляв про можливість вжиття заходів захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Судом встановлено, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання по договору про споживчий кредит №22893 від 16.03.2021, внаслідок чого станом 21.01.2022 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 68681,99 грн, яка складається із: заборгованість за основним боргом - 55099,99 грн; пороценти за користування кредитом - 105551,62 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів - 00,00 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 584,03 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 149,99 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 1926,56 грн; витрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування - 369,80 грн. Даний факт підтверджений розрахунком заборгованості по договору споживчого кредиту за основним боргом.

Оскільки факт виконання умов договору і повернення кредиту відповідачем не доведено, то право позивача невиконанням зобов`язання з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту.

Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду відповідачем не надано та в ході судового процесу судом не встановлено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором споживчого кредиту №22893 від 16.03.2021, яка станом на 21.01.2022 становить 68681,99 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 2481,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" (місцезнаходження: вул. Соборна, буд. 71, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 09302607) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) про стягнення боргу за договором про споживчий кредит - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" заборгованість за договором споживчого кредиту №22893 від 16.03.2021, яка станом на 21.01.2022 становить 68681 (шістдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят одна) грн 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ "Ощадбанк" судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2481,00 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО