Справа № 702/469/12
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю

з участю секретаря судового засідання: Бочко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який не брав участі в справі, на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2012 року, ухвалене в справі за позовом ОСОБА_2 до Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності

встановив:

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Позов обґрунтовано тим, що у кінці 2001 року вона на законних підставах поселилася в будинок АДРЕСА_1 . На той момент будівля перебувала в аварійному стані і була придбана нею від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які передали їй наявні у них відповідні документи на будинок. Позивачем укладено договір на користування електричною енергією у зазначеному будинку та повністю погашено всю наявну на той час заборгованість за користування житлово-комунальними послугами та електричною енергією. З того і по теперішній час позивач проживає в зазначеному будинку відкрито та користується ним.

Посилаючись на зазначене та положення статей 316, 328, 344, а також п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно яких особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), позивач просила визнати за нею право власності на зазначений будинок за набувальною давністю.

Рішенням Великоберезнянської районного суду Закарпатської області від 23 березня 2012 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову задоволенні позову. В обґрунтування скарги вказує, що за загальним правилом право власності за набувальною власністю виникає у випадку фактично безпідставного володіння чужим майном за певних обставин та з моменту спливу, строку, що визначений ч. 1 ст. 344 ЦК України. Однак в суді першої інстанції позивачем не доведено переконливими доказами те, що вона одноособово добросовісно заволоділа чужим майном (спірним житловим будинком). Приймаючи рішення на користь позивача, суд першої інстанції не перевірив хто є власником спірного будинку та на якій підставі. Звідки у позивача правовстановлюючі документи на будинок, згідно яких власниками будинку були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Суд не дав належної, правильної оцінки договору на користування електричною енергією за вказаною адресою, укладеним 25.01.2002 між Великоберезнянським РЕМ в особі ВАТ ЕК «Закарпаттяобленерго» та ОСОБА_1 , та виданими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідоцтвам про право на спадщину за законом від 29.08.2001 серії АВР №№ 411129, 411131 на зазначений будинок, чим не визначився з колом належних відповідачів.

Судом не з`ясовано, що в кінці 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вселилися в будинок АДРЕСА_2 . Даний будинок був куплений ОСОБА_1 та ОСОБА_5 від колишніх власників. Договір укладено в усній формі. Покупці отримали від продавців правовстановлюючі документи на будинок, а продавці від покупців - кошти. Фактично з кінця 2001 року по 21.01.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали в громадянському шлюбі, за цей час в них народились ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_6 , що стверджено свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 13.04.2021, та 16.01.2004 син ОСОБА_7 , що стверджено свідоцтвом про народженим серія НОМЕР_2 від 22.01.2004 року.

10.12.2001 ОСОБА_1 та ОСОБА_8 РЕМ уклали додаток № 1 до договору № 320029 В. Березний вул. Штефаника, 25. на користування електричною енергією для населення.

25.12.2003 ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 . та ПП ОСОБА_9 уклали договір № 375 на монтаж та обслуговування кабельного телебачення, що стверджено договором № 375 на монтаж та обслуговування кабельного телебачення від 25.12.2003.

05.11.2004 ОСОБА_1 , мешканець АДРЕСА_1 , та ТОВ «ТВ Проект» уклали договір № 175/07ий на монтаж та обслуговування кабельного телебачення, що стверджено договором № 175/07 на монтаж та обслуговування кабельного телебачення від 05.11.2004, та довідкою ТОВ «ТВ Проект».

22.01.2003 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 одружилися, що стверджено свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_3 від 22.01.2004. 26.07.2018 Великоберезнянським районним судом Закарпатської області розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 13.04.2021 року.

Враховуючи вищенаведене, на момент ухвалення рішення Великоберезнянським районним судом Закарпатської області від 23.03.2012 у ОСОБА_1 вже виникли аналогічні ОСОБА_2 майнові права на спірне майно (постійне, безперервне та відкрите проживання в даному будинку з кінця 2001 року, тобто більше 10 років, що також стверджено довідкою Великоберезнянської селищної ради № 933 від 16.04.2021), а тому суд першої інстанції, визнаючи право власності одноосібно за позивачем за набувальною давністю, фактично вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , який наприкінці 2001 року разом з позивачкою вселився до будинку АДРЕСА_1 , й обов`язково мав бути залучений як відповідач у даній справі. Натомість позов пред`явлено до Великоберезнянської селищної ради, тобто до неналежного відповідача.

Також належними співвідповідачами в даній справі слід було залучити попередніх власників майна ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , які були відомі позивачу, яка в позові згадувала їх, а також надала суду їх правовстановлюючі документи на спірний будинок.

Позивачка, набувши право власності на спірний будинок, на підставі рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23.03.2012, звернулася до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 з спірного житлового будинку АДРЕСА_1 . Тобто, даним рішенням суду фактично вирішено питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , який з кінця 2001 року проживає в спірному будинку на тих самих правах, що і позивач. Оскаржуване рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на права та інтереси ОСОБА_1 , оскільки він постійно, безперервно та відкрито проживає в цьому будинку, однак може бути виселений з нього.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване судове рішення завдає йому шкоди, що виражається у несприятливих для нього наслідках, не залучення його до участі у вказаній справі суттєво порушує його право на доступ до суду, тому суд першої інстанції вирішив питання про його права та обов`язки та у нього наявне право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Крім цього, відповідно до ч. 1ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а уразі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього.

Позивачем подано позов про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при відповідачем визначено Великоберезнянську селищну раду.

ОСОБА_1 вважає, що оскаржуваним рішенням порушуються його права щодо спірного будинку, оскільки, в такий він всилився разом з ОСОБА_2 та на момент подання позову проживав у ньому.

З позовної заяви слідує, що позивачкою зазначалося, що її чоловіком ОСОБА_1 було укладено договір на користування електричною енергією.

Тобто позивачка та апелянт, на момент звернення до суду першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення проживали разом у спірному будинку. При цьому ОСОБА_2 не було залучено ОСОБА_1 до участі в справі.

Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, суд не міг давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору.

З огляду на характер правовідносин у цій справі, предмет спору та з`ясовані судом обставини справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову без залучення належних відповідачів.

З урахуванням вказаних обставин та вищенаведених норм права, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача. Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмір 1 279,50 грн, підлягають стягненню з позивача.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який не брав участі в справі, задовольнити.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2012 року, скасувати та прийняти у даній справі постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РПОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РПОКПП НОМЕР_5 , місце проживання АДРЕСА_4 судові витрати у розмірі 1 279,50 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: