ПОСТАНОВА

Іменем України

06 квітня 2022 року м. Кропивницький

справа № 391/97/21

провадження № 22-ц/4809/281/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Чельник О. І., Черненка В. В.,

секретар судового засідання Сорокіна Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Євладенко Лілія Сергіївна,

відповідачі - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Компаніївська селищна рада Кіровоградської області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

представник третьої особи - адвокат Пономарьов Олег Валентинович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2021 у складі головуючого судді Мумиги І. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

01.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Компаніївської селищної ради Кіровоградської області, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.48-56), просила визнати її правонаступником майна та прав засновника (голови) фермерського господарства «Глорія», як спадкоємицю першої черги спадкування за законом з перспективою подальшого ведення фермерського господарства.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », є донькою ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті її батька - ОСОБА_5 відкрилась спадщина, зокрема на всі права і обов`язки померлого як засновника фермерського господарства «Глорія», що знаходиться за адресою: с. Виноградівка, Компаніївський район, Кіровоградська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 31872703.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 30 липня 2020 року, позивача визначено додатковий строк для прийняття спадщини за законом. З метою оформлення спадщини вона звернулась до Компаніївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. На що їй було видано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2020 року №189/02-31, в якій вказано, що успадкувати фермерське господарство як цілісний майновий комплекс спадкоємець засновника/члена фермерського господарства не може, оскільки такий цілісний майновий комплекс належить юридичній особі (фермерському господарству), а не фізичній. Спадкодавець одноосібно був і засновником і головою фермерського господарства, а також його єдиним членом, у Статуті господарства не було визначено частку статутного капіталу, тому неможливо визначити склад спадкового майна.

Фермерське господарство «Глорія» не ліквідоване. Позивач як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_5 виявила бажання стати правонаступником майна фермерського господарства та прав засновника (члена) з перспективою подальшого ведення фермерського господарства і включення відповідно до вимог статуту до його складу замість померлого учасника фермерського господарства, тому звернулась до суду з цим позовом.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2021 позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником майна та прав засновника (голови) фермерського господарства «Глорія», як спадкоємицю першої черги спадкування за законом з перспективою подальшого ведення фермерського господарства.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як спадкоємець померлого ОСОБА_5 виявила бажання продовжити діяльність фермерського господарства «Глорія», єдиним засновником якого був спадкодавець. Вона успадкувала усі права засновника (голови) фермерського господарства «Глорія».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Третя особа ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відсутні підстави для задоволення позову, оскільки ОСОБА_5 являвся єдиним засновником ФГ «Глорія», виконував одноособово обов`язки голови, у ФГ «Глорія» не було статутного капіталу. Діяльність ФГ «Глорія» повинна бути припинена у встановленому законом порядку, а власник та розпорядник земельної ділянки площею 22,1 га, яка перебувала в постійному користуванні ФГ «Глорія» - Компаніївська селищна рада Кіровоградської області повинна розпорядитись нею у встановлений законом спосіб.

На його думку суд не врахував, що право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло у фізичної особи на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі (Компаніївською селищною радою) припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Таку правову позицію викладено у Постановах Верховного суду України, від 24.01.2018 у справі 908/799/17, від 13.09.2019 у справі № 908/1393/18, від 15.10.2019 року у справі № 920/840/17, від 05.10.2016 року, у справі № 6-2329 цс -16, від 23.11.2016 року у справі № 6- 3113 цс-16.

Приписами ч. 1 ст. 1225 ЦК України, визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням його цільового призначення.

За нормою ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

В п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України, від 30 травня 2008 року зазначається, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення), при підтвердженні його права спадкодавця державним актом на право власності на землю, або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть також передаватись право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Вважає, що суд припустився помилки про те, що в даних правовідносинах які склались на момент звернення до суду першої інстанції, а саме успадкування майнових та особистих немайнових прав засновника (голови) фермерського господарства, необхідно керуватись нормою ст. 8 Цивільного кодексу України (аналогія закону та аналогія права). Застосувавши положення статті 147 ЦК України, де мова йде про перехід частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю та ст. 55 Закону України «Про господарські товариства», яка встановлювала переважне право спадкоємців на вступ до товариства з обмеженою відповідальністю, суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Представник третьої особи адвокат Пономарьов О. В. подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, задля надання можливості подати апеляційної скарги на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 30 липня 2020 року у справі №391/367/20, та в подальшому зупинити розгляд цієї справи №391/97/21 до вирішення справи №391/367/20.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06.04.2022, постановленою у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, визнано причину неявки третьої особи та його представника адвоката Пономарьова О. В. неповажною та відмовлено у відкладення розгляду справи, оскільки зазначені у клопотанні підстави та обставини грунтуються на припущеннях і не вказують на об`єктивні причини неможливості участі в судовому засіданні.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 (а.с.13).

Відповідно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 24.06.2020 та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2010 позивач перебувала в шлюбі та змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » (а.с.21).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14.08.2017 (а.с.12).

З витягу зі Спадкового реєстру № 61518543 від 03.09.2020 видно, що померлим ОСОБА_5 заповіт не складався, спадкова справа заведена на підставі поданої позивачем заяви про прийняття спадщини за законом (а.с. 16).

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії КР 0000121 від 07 вересня 2000 року ОСОБА_5 мав право на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 22.0 га для ведення селянського фермерського господарства, на території Виноградівської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, на підставі рішення сесії Компаніївської районної Ради народних депутатів № 203 (а.с. 17).

Згідно копії Статуту фермерського господарства «ГЛОРІЯ» засновником, головою та одноосібним членом є ОСОБА_5 (а.с. 18-21).

Відповідно до копії спадкової справи № 54/2020, заведеної після смерті ОСОБА_5 , встановлено, що з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 інші спадкоємці відсутні (а.с.90-116).

Постановою № 189/02-31 від 15.12.2020 державного нотаріуса Компаніївської державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (М. Дніпро) С. Ю. Узловою-Айзіме відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в Статутному капіталі фермерського господарства «Глорія», що знаходиться за адресою: с. Виноградівка, Компаніївський район, Кіровоградська область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України - 31872703, що належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з тих підстав, що успадкувати фермерське господарство як цілісний майновий комплекс спадкоємець засновника/члена фермерського господарства не може, оскільки такий цілісний майновий комплекс належить юридичній особі (фермерському господарству), а не фізичній. Так як, спадкодавець одноосібно був і засновником і головою фермерського господарства, а також його єдиним членом, а у Статуті господарства не було визначено частку статутного капіталу, тому визначити склад спадкового майна неможливо. Запропоновано спадкоємцю звернутися до суду для вирішення цього питання в судовому порядку (а.с.14-15).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Правове регулювання діяльності селянських (фермерських господарств) суттєво змінилося порівняно з часом, коли батько позивача заснував таке господарство. З огляду на стан відповідного законодавства на момент смерті засновника суд вважає, що з моменту державної реєстрації фермерського господарства як юридичної особи за Законом України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2009-XII; тут і далі - у редакції, чинній на час створення ФГ «Глорія») право постійного користування земельною ділянкою, яку отримав для ведення такого господарства його засновник, перейшло до цього господарства, а тому не припинилося через смерть засновника та не може бути успадкованим спадкоємцями останнього.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України. За змістом вказаного переліку право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцю, не є тим правом, яке не можна успадкувати. А тому таке право за загальним правилом входить до складу спадщини.

Стосовно права постійного користування земельною ділянкою, наданою фізичній особі для ведення селянського (фермерського) господарства, то таке право може бути об`єктом спадкування, якщо зазначена особа до її смерті не змогла створити (зареєструвати) селянське (фермерське) господарство. Тільки у такому разі право постійного користування зазначеною ділянкою входить до складу спадщини у разі смерті цієї особи та може бути успадкованим лише для мети, для якої це право отримав спадкодавець. Оскільки після проведення державної реєстрації селянського (фермерського) господарства як юридичної особи право постійного користування земельною ділянкою, наданою засновникові для ведення такого господарства, набуває останнє, то смерть засновника селянського (фермерського) господарства не породжує у спадкоємців такого засновника права успадкувати право постійного користування земельною ділянкою, яку засновник отримав для ведення зазначеного господарства та створив (зареєстрував) останнє за Законом № 2009-XII.

Майно фермерського господарства належить йому на праві власності (частина перша статті 20 Закону України «Про фермерське господарство» (Закону № 973-IV). Фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину (пункт «а» частини першої статті 14 Закону № 973-IV). Успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону (частина перша статті 23 Закону № 973-IV). Фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання (частина перша статті 22 Закону № 973-IV). До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону № 973-IV).

За змістом вказаних приписів саме фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, є власником цілісного майнового комплексу, а не засновник або член такого господарства. Тому право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, після його створення належить цьому господарству, а відтак, не може входити до складу спадщини. Припис пункту «а» частини першої статті 14 Закону № 973-IV у частині права членів фермерського господарства відповідно до закону передавати земельні ділянки у спадщину стосується тих ділянок, які належать членам цього господарства на праві власності, та якими фермерське господарство користується на підставі правочинів, вчинених з його членами.

У постанові від 21 січня 2020 року у справі № 908/2606/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала про можливість застосування до правовідносин, які виникають у зв`язку з діяльністю фермерських господарств, приписів законодавства, що регулюють діяльність товариств з обмеженою відповідальністю, у випадку, якщо спірні правовідносини не врегульовані статутом або Законом № 973-IV.

На час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про господарські товариства», який у статті 55 передбачав, що у зв`язку зі смертю громадянина-учасника товариства, спадкоємці мали переважне право вступу до цього товариства. У разі відмови спадкоємця від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього спадкоємця йому видавалася у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала спадкодавцю, і вартість якої визначалася на день смерті учасника.

Оскільки ФГ «Глорія» не має сформованого статутного капіталу, а позивач ОСОБА_1 бажає продовжити діяльність фермерського господарства, то визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті її батька прав засновника ФГ «Глорія» є ефективним способом захисту її прав як спадкоємниці засновника.

17 червня 2018 року набрав чинності Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 6 лютого 2018 року. Згідно зі статтею 23 цього Закону у разі смерті учасника товариства його частка переходить до спадкоємця без згоди учасників товариства. Отже, за наявності у фермерського господарства статутного (складеного) капіталу з розподілом часток між його членами спадкоємці засновника (члена) фермерського господарства спадкують відповідні права засновника (члена), якому належала відповідна частка у статутному (складеному) капіталі.

За вказаного суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги спадкування за законом є правонаступником усіх прав та обов`язків померлого ОСОБА_5 як засновника (голови) фермерського господарства «Глорія».

Апеляційна скарга третьої особи не містить доводів того, як саме визнання ОСОБА_1 правонаступником майна та прав засновника (голови) ФГ «Глорія» впливає на інтереси, права, обов`язки ОСОБА_2 , які його особисті майнові чи немайнові права порушено оскарженим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

За встановлених у цій справі обставин та досліджених судами доказів, з урахуванням заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, суд правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що суд допустив неправильне тлумачення наведених норм або застосував закон, який не підлягав застосуванню чи не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що оскарженим судовим рішенням зачіпаються права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 09.11.2021 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. І. Чельник

В. В. Черненко