Справа № 299/3520/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Виноградівського районного суду від 07 жовтня 2021 року (у складі судді Левко Т.Ю.) про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - державний реєстратор Відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста Андрій Йосипович, про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно (у частині визначення розміру судових витрат), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 р. адвокат Нечаєв В.В. в інтересах ОСОБА_2 подав клопотання про долучення доказів понесення витрат на правову допомогу (а.с.89-93).

Просив по закінченню розгляду справи вирішити питання про стягнення із позивача судових витрат.

У своєму відзиві сторона відповідача вказала, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу складе 10 000 грн. (а.с.42). Детальний розрахунок буде подано до кінця розгляду справи або протягом п`яти днів після винесення судового рішення.

До свого клопотання від 26 липня 2021 р. сторона відповідача подала такі докази: договір № ДВЙ-1 від 30 грудня 2020 р. про надання правової допомоги (а.с.91), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 109 від 19 липня 2021 р. (а.с.92), акт ДВЙ-1 здачі-приймання наданих послуг за договором № ДВЙ-1 від 30 грудня 2020 р. про надання правової допомоги, в якому розписано детальний опис і обсяг наданої правової допомоги, а також їх вартість (а.с.93).

Ухвалою Виноградівського районного суду від 07 жовтня 2021 р. позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - державний реєстратор відділу державної реєстрації Виноградівської міської ради Староста А.Й., про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно залишено без розгляду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу в частині стягнення із неї на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. і відмовити відповідачу в стягненні цих витрат.

Посилається на порушення судом норм процесуального права.

Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не зазначено, а відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражалися, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправні дії - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні, який ступінь його вини та чим це підтверджується.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу адвокат Нечаєв В.В. в інтересах ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Узагальнені заперечення зводяться до того, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено як необґрунтованість дій позивача, так і понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції констатував, що згідно з ч.5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Оскільки суд прийшов до висновку про залишення позову без розгляду та представником відповідача подано заяву про стягнення із позивача судових витрат, то з позивача на користь відповідача належить стягнути судові витрати, понесені відповідачем на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

За правилами ст.ст. 133, 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст. 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 903 ЦК України визначено, що у випадку, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 1000 ЦК України, ст. 1003 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до положень статті 29 Закону дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Однак, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

До матеріалів справи додано договір № ДВЙ-1 від 30 грудня 2020 р. про надання правової допомоги (а.с.91), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 109 від 19 липня 2021 р. (а.с.92), акт ДВЙ-1 здачі-приймання наданих послуг за договором № ДВЙ-1 від 30 грудня 2020 р. про надання правової допомоги, в якому розписано детальний опис і обсяг наданої правової допомоги, а також їх вартість (а.с.93).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За приписами частин першої, другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Надання платної правової допомоги регламентується законодавством про адвокатуру. У договорі про надання правової допомоги підозрюваному, обвинуваченому, потерпілому, цивільному позивачеві, цивільному відповідачеві визначається їх обов`язок сплатити гонорар за правозахисні дії захисника, а у випадку необхідності й фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору. Ці витрати не включаються до суми гонорару, який є винагородою за виконані захисником дії з надання правової допомоги. Роз`яснення терміну «гонорар» наведено у ст.33 Правил адвокатської етики, схвалених 1 жовтня 1999 р. Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Належить зауважити, що позов про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно ОСОБА_1 було подано 16.10.2020 р. (а.с.1-3).

Однак, у провадженні Виноградівського районного суду перебувала інша цивільна справа № 299/1040/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно (а.с.7-10), де позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 рішенням Виноградівського районного суду від 14 серпня 2020 р. було задоволено.

На вказане рішення адвокатом Нечаєвим В.В. в інтересах ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, яка надійшла до Закарпатського апеляційного суду 07.10.2020 р., а провадження у ній було відкрито 12.10.2020 р.

Тобто, позивач, не дочекавшись набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 299/1040/20, подала новий позов, а після того, як у червні 2021 р. рішення Виноградівського районного суду від 14 серпня 2020 р. було скасовано постановою Закарпатського апеляційного суду, позивач не з`являлася у судові засідання у цій цивільній справі, наслідком чого стало залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

Указані дії мають ознаки необґрунтованих, відтак відповідач довів належними та допустимим доказами, що має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому ч.5 ст. 142 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують ні правової позиції відповідача, ні висновків суду першої інстанції.

Отже, в нашому випадку жодних підстав для задоволення вимог апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Із урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Виноградівського районного суду від 07 жовтня 2021 року в оскарженій частині залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 08 квітня 2022 р.

Судді: