Справа № 303/7842/21
У Х В А Л А

29 березня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кондора Р.Ю.

суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі № 303/7842/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Мукачівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 19 січня 2022 року, головуюча суддя Гутій О.В., -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 09.02.2022 (відповідно до штемпелю на поштовому конверті) оскаржила ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 19.01.2022, якою її заяву про відвід судді залишено без розгляду.

Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заява про перегляд заочного рішення була подана поза межами встановленого для цього процесуального строку, а тому підлягає залишенню без розгляду. Крім того, суд першої інстанції роз`яснив про можливість оскарження вказаної ухвали суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та проаналізувавши норми цивільно-процесуального законодавства, суд вважає, що апеляційну скаргу слід повернути заявнику, виходячи з наступного.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі "Мельник проти України" ("Melnyk v. Ukraine") від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Частиною 2 ст. 352 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, в тому числі ухвали про залишення позову (заяви) без розгляду.

Разом з тим, у переліку статті 353 ЦПК України відсутня така ухвала, як ухвала про залишення без розгляду заяви про відвід судді у справі.

Системний аналіз пункту 16 статті 353 ЦПК України, якою передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про залишення позову (заяви) без розгляду, дозволяє дійти висновку, що на її підставі в апеляційному порядку окремо від рішення суду може бути оскаржена ухвала про залишення без розгляду заяви виключно за умови, якщо така ухвала має "завершальне" значення щодо можливості судового розгляду та перешкоджає провадженню у справі.

Ухвала про залишення без розгляду заяви про відвід судді направлена на вирішення окремого процесуального питання, тобто вказана ухвала не перешкоджає провадженню у справі.

За змістом частини 2 статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Цей припис згідно з позицією абзацу п`ятого підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом із рішенням суду.

Маючи беззаперечне право на апеляційний перегляд справи, учасники процесу реалізують це право не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом. Обов`язок додержання учасниками процесу, які повинні перебувати в рівних процесуальних умовах, не може розглядатися як перешкоджання в доступі до правосуддя.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17.

Так, оскаржувана ухвала у справі винесена за наслідками розгляду заяви про відвід, поданої ОСОБА_2 .

Ухвала про задоволення заяви про відвід, як і ухвала про відмову в задоволенні заяви про відвід, окремо не оскаржуються, теж саме стосується і ухвали про залишення заяви про відвід без розгляду. При цьому, слід зазначити, що питання про обґрунтованість відводу, заявленого судді, вирішується в апеляційному порядку лише при перегляді ухваленого судового рішення, що в свою чергу, може бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обгрунтованими, якщо апеляційну скаргу обгрунтовано такою підставою (п.2 ч.3 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 357 Цивільного процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, зокрема, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Згідно із приписами частини 7 статті 357 ЦПК України про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Позаяк апеляційна скарга ОСОБА_2 подана на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, то апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається скаржниці. У зв`язку з чим та обставина, що ухвала Закарпатського апеляційного суду від 25.02.2022 про залишення апеляційної скарги без руху не була виконанна ОСОБА_2 , значення вже не має.

Керуючись ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 19 січня 2022 рокупро залишення заяви про відвід без розгляду у справі № 303/7842/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Мукачівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкуванняповернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: