Провадження № 22-ц/812/258/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 лютого 2022 року м. Миколаїв

справа № 490/687/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Коломієць В.В., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого 22 вересня 2021 року під головуванням судді Саламатіна О.В., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про застосування наслідків нікчемності положень договору споживчого кредиту,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (далі - ПАТ «КРЕДОБАНК», або Банк) про застосування наслідків нікчемності положень договору споживчого кредиту.

Позивач зазначав, що 24 березня 2017 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №7409/2017 про надання у власність позичальникові грошових коштів в сумі 580 049,36 грн. на строк до 23 березня 2024 року (далі-Договір). Умови Договору зобов`язують позичальника до укладення договорів з Третіми особами, визначеними Банком, на користь Банку за рахунок кредитних коштів, що фактично збільшує суму кредитування. Такими договорами є договір страхування транспортного засобу на умовах повного КАСКО та договір страхування життя, за якими вигодо набувачем є Банк (п.2.2., п.2.7, п.п.9.1.2. Договору). При цьому, умови кредитування є такими, що фактично зобов`язують позичальника укласти вказані договори страхування до моменту видачі кредиту, оскільки у разі невиконання вказаних умов Банк вправі відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини (п.2.10. Договору).

Загальна сума на оплату договорів страхування становить 71 849,36 грн., яка складається з 49 593,40 грн. - суми страхування транспортного засобу та 22 255,96 грн. - суми страхування життя позичальника (п.2.2. Договору). За умов пунктів 2.7., 2.10. Договору розпорядження вказаними коштами доручається Банку, а позичальник відмовляється від відмови від права на відмову від вказаного доручення.

Отже, фактично, сума в розмірі 71 849,36 грн. увійшла до бази нарахування процентів, а позичальник був позбавлений можливості вільного вибору страховика та розпорядження вказаними коштами.

Крім того, за рахунок кредитних коштів позичальником сплачена комісія за видачу кредиту у розмірі 2,99 % від суми кредиту, тобто 17 343,48 грн. (п.3.1. Договору), яка також увійшла до бази нарахування процентів.

За такого, на думку позивача, положення Договору про сплату позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за обслуговування кредиту (п. 3.1. Договору), а також умови договору про обов`язок позичальника укладення та оплату договорів страхування не пов`язаних із задоволенням особистих потреб позичальника (п.п.2.2., п.2.7., п.9.1.2.) є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд застосувати наслідки нікчемності підпункту 3.1. та пунктів 2.2., 2.7., 9.1.2 договору споживчого кредиту № 7409/2017 від 24 березня 2017 року:

-зменшити основну суму кредиту (бази нарахування процентів) на 89 192,84 грн., з якої 49 593,40 грн. сума за страхування ТЗ на умовах повного КАСКО на поточний рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № НОМЕР_1 в ПАТ «КРЕДОБАНК»; 22 255,96 грн. сума за страхування життя позичальника на поточний рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» № НОМЕР_2 в ПАТ «КРЕДОБАНК»;

-зарахувати 17 343,48 грн. на погашення тілу кредиту;

-змінити графік кредитування наступним чином: визначити суму наданого кредиту в розмірі 508 200,00 грн.; встановити порядок щомісячних платежів з повернення основної суми кредиту рівними частками по 6 080,00 грн.; розмір та порядок нарахування процентів залишити без змін;

- здійснити перерахунок щомісячних платежів погашення кредитної заборгованості з урахуванням внесених змін.

Правом відзиву на позовну заяву відповідач ПАТ «КРЕДОБАНК» не скористалось.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2021 року позов задоволено частково. Постановлено застосувати наслідки нікчемності пункту 3.1. кредитного договору №7409/2017 від 24 березня 2017 року та зобов`язати ПАТ "КРЕДОБАНК" здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши кошти в сумі 17343,48 грн. (одноразова комісія за видачу кредиту в розмірі 2,99 % від суми кредиту) на погашення тіла кредиту. В іншій частині позову відмовлено. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов в частині застосування наслідків нікчемності пункту 3.1. кредитного договору №7409/2017 від 24 березня 2017 року є обґрунтованим. Щодо вимог про застосування наслідків нікчемності пунктів 2.2., 2.7., 9.1.2. кредитного договору то позивачем не надано суду доказів щодо вжиття банком будь-яких дій щодо примушення позичальника до укладення договорів з третіми особами, визначеними банком, на користь банку. В пункті 2.7. позивач сам розпорядився своїми коштами та доручив банку перерахувати на вказані ним рахунки відповідні платежі. Крім того, судом встановлено, що оспорюваний кредитний договір, укладений, містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк його повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, він підписаний позивачем, сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.

При цьому, позивачем під час укладення кредитного договору жодних заперечень щодо його умов не заявлялося, будь-яких претензій чи незгоди з окремими пунктами цього договору або щодо нерозуміння ним окремих його частин не зазначав.

Крім того, позивачем взагалі не зазначені підстави нікчемності пункту 9.1.2. Договору, яким лише погоджено порядок здійснення процедури реєстрації транспортного засобу в органах МВС України.

Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Судом не встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, а відтак і відсутні підстави для застосування приписів статті 228 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом в основу відмови частини позовних вимог покладена технічна помилка позивача. Зокрема суд зазначив, що позивачем взагалі не зазначені підстави нікчемності пункту 9.1.2. Договору, яким лише погоджено порядок здійснення процедури реєстрації транспортного засобу в органах МВС України. При цьому, очевидно, що пункт 9.1.2. Договору не має жодного відношення до фактичних обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги. Позивач допустив описку, помилково зазначивши, що не згоден з умовами викладеними у пункті 9.1.2. Між тим, позивачем у позовній заяві дослівно викладений текст пункту 9.1.3. Договору, який нерозривно пов`язаний з іншими умовами Договору, зокрема з пунктами 2.7.,9.4.,2.10. та фактично спонукає споживача до укладення договорів страхування з страхувальниками визначеними кредитором, тобто не залишає споживачу вибір іншого страхувальника, що має ознаки примусу до отримання певних послуг в третіх осіб визначених кредитором і на користь кредитора.

Отже, частина позовних вимог залишена судом першої інстанції без розгляду виключно з тієї причини, що позивачем допущено описку у номері пункту кредитного договору, тобто, суд залишив без оцінки доводи позивача з підстав, які є надмірно формальними, що порушує право позивача на справедливий розгляд справи.

Узагальнені доводи інших учасників

Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від відповідача до апеляційного суду не надійшов.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи

Так, судом встановлено, що 24 березня 2017 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7409/2017 про надання у власність позичальникові грошових коштів в сумі 580 049,36 грн. на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ними і комісії, на строк до 23 березня 2024 року.

Згідно пункту 2.2. Договору, кредит видається на наступні цілі:

- для здійснення повної/часткової оплати за договором Купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI, модель TUCSON, дата випуску 2017, № кузова НОМЕР_3 , укладеного між позичальником та ТОВ «Богдан авто Миколаїв»;

- для оплати страхового платежу по КАСКО в сумі 49 593,40 грн.;

- для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 22 255,96 грн.

Згідно пункту 2.3. Договору позичальник зобов`язаний письмово погоджувати з Банком використання кредиту на інші, ніж зазначені вище цілі.

Згідно пункту 2.4. Договору кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.

Пунктом 2.6. Договору встановлені форма, умови та строк видачі кредиту, зокрема, видача кредиту здійснюється в безготівковій формі за умови дотримання Позичальником вимог встановлених цим Договором, строк видачі кредиту визначений як не пізніше 15 робочих днів від дати укладення Позичальником договорів зазначених у п.6.1. цього Договору (п.6.1. про договори забезпечення застави та поруки).

В пункті 2.7. Договору зазначено, що позичальник доручає Банкові здійснити видачу кредиту шляхом зарахування кредитних коштів на відкритий у Банку транзитний рахунок № НОМЕР_4 з наступним переказом суми кредиту з цього рахунку за такими реквізитами:

- в сумі 508 200,00 грн. - на поточний рахунок ТОВ «Богдан Авто Миколаїв» № НОМЕР_5 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»;

- в сумі 49 593,40 грн. - за страхування ТЗ на умовах повного КАСКО на поточний рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» № НОМЕР_1 в ПАТ «КРЕДОБАНК»;

- в сумі 22 255,96 грн. - за страхування життя позичальника на поточний рахунок ПрАТ СК «ПЗУ Україна страхування життя» № НОМЕР_2 в ПАТ «КРЕДОБАНК».

Згідно пункту 3.1. Договору, за надання послуг позичальник сплачує банку в порядку та строки, визначені тарифами Банку комісію за видачу кредиту - одноразову - 2,99 % від суми кредиту.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Задовольняючи позов в частині застосування наслідків нікчемності пункту 3.1 кредитного договору суд першої інстанції виходив з обґрунтованості таких вимог.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводів стосовно оскарження рішення суду в частині задоволених позовних вимог, а тому оскаржуване судове рішення в цій частині не переглядається апеляційним судом.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з того, що підстави для застосування наслідків нікчемності пунктів 2.2 та 2.7 кредитного договору відсутні, оскільки вказані умови кредитного договору відповідають чинному законодавству, а підстави нікчемності пункту 9.1.2. Договору, яким лише погоджено порядок здійснення процедури реєстрації транспортного засобу в органах МВС України, позивачем взагалі не зазначені.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду першої інстанцій з огляду на таке.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 посилався на нікчемність окремних зобов`язань позичальника за спірним кредитним договором, зокрема, до моменту видачі кредиту та протягом усього строку дії цього Договору, здійснити в одній із страхових компаній, фінансовий стан яких відповідає вимогам Банку та перелік яких розміщено на офіційній Інтернет сторінці Банку:

- щорічне страхування транспортного засобу, який буде переданий у заставу в забезпечення виконання зобов`язань по цьому Договору (п.6.1), (повне АВТОКАСКО) від всіх ризиків фізичного пошкодження, загибелі чи викрадення на користь Банку на весь період дії цього Договору, на суму реальної ринкової вартості транспортного засобу на момент укладення договору страхування;

- щорічне страхування цивільної відповідальності Позичальника на весь період дії цього Договору;

- щорічне страхування Позичальника від нещасних випадків на користь Банку на весь період дії Кредитного договору.

Вказані зобов`язання визначені в пункті 9.1.3 Договору, однак в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив їх під номером 9.1.2.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував вказані доводи позову, найшли своє підтвердження.

Вирішуючи зазначені позовні вимоги, а також вимоги щодо застосування наслідків нікчемності пунктів 2.2 та 2.7 кредитного договору, апеляційний суд дійшов наступного.

Загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до положення договорів, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як видно зі змісту спірного Договору, сторони домовились, що кредитні кошти були видані банком позичальнику, як для здійснення оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу, так і для оплати страхового платежу по КАСКО та оплати страхування від нещасних випадків.

Така домовленість сторін, в тому числі і визначена в пункті 9.1.3, направлена на задоволення потреб позичальника в отриманні цих коштів на відповідні цілі, та відповідає загальним засадам чинного законодавства в сфері договірних правовідносин, зокрема параграфу 1 глави 16 розділу IV та статті 1054 ЦК України, а також не суперечать статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За наведеного, твердження апеляційної скарги щодо нікчемності пунктів 2.2, 2.7, а також 9.1.3, є необґрунтованими.

При цьому колегія суддів вважає, що до зазначених спірних правовідносин не може застосовуватись правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, оскільки у справі, яка переглядалась Верховним Судом, порівняно з даною справою, наявні різні фактичні обставини. Зокрема, зроблено висновок лише щодо нікчемності комісії.

За таких обставин, хоча основний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені зазначеної вище частини позовних вимог, є правильним, однак суд виходив з інших мотивів відмови, рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2021 року в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський Судді В.В. Коломієць Т.В. Крамаренко
Повне судове рішення складено 24 лютого 2022 року.