ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3552/22 Справа № 204/44/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Максюти Ж.І.

суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Слуцької О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Адигезалова Мехман Адалет огли на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Третя Дніпровська нотаріальна контора про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном частиною квартири, шляхом визнання особи такою, що не втратила право користування житловим приміщенням, та стягнення грошової компенсації за частину квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила усунути перешкоди у користуванні частиною квартири ОСОБА_1 шляхом визнання її такою, що не втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну 1/6 частини 3-х кімнатної квартири, загальною площею 59 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /т.1 а.с. 2-6, 26-32,126-132, 235-237/.

В обґрунтування своїх вимог вказала на те, що вона є власником 1/6 частини 3-кімнатної квартири АДРЕСА_2 , яка належить їй на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янкової І.В., 26 липня 2005 року, реєстр, номер 5-1680.

У вищевказаній квартирі зареєстровані та проживають громадяни України відповідачка - ОСОБА_2 та її діти. Відповідач продовжує всупереч волі позивачки проживати у зазначеній квартирі, і посилається на факт реєстрації у квартирі, як на підставу для подальшого у ній проживання. Отже, факт реєстрації Відповідачки в квартирі, 1/6 частина котрої належить позивачці, порушує її право власності на дану частину квартирі, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності. Позивачка неодноразово намагалась потрапити до квартири, але відповідачка підпирала двері зсередини та замикала її на внутрішні засови. Також позивачка зверталась до дільничного, але все виявилось марним, так як і його відповідачка до квартири не впускала, та двері йому не відчиняла, не бажаючи давати будь-яких пояснень.

З часу успадкування частини квартири відповідачами вони перешкоджали позивачці користуватись належним їй на праві приватної власності майном. На квартирі відповідачі змінили замок і позивачка не могла увійти до житла. Ключі в добровільному порядку відповідачі не дають. Виламувати двері позивачка не бажає, так як знає, що відповідачі зроблять те ж саме та знов змінять замок.

Після уточнення позовних вимог позивачка остаточно просила усунути перешкоди у користуванні частиною квартири, шляхом визнання її такою, що не втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача по справі - ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну 1/6 частину 3-х кімнатної квартири, загальною площею 59 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., а саме 114442,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено в повному обсязі/т.2 а.с. 68-70/.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що позивачка у позовній заяві просила усунути перешкоди у користуванні частиною квартири шляхом визнання її такою, що не втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому представник позивача зазначив, що право позивачки на теперішній час ніхто не порушує, а сама позивачка знаходиться в іншій державі.

Крім того, позивачка в позовних вимогах просила зобов`язати відповідачку по справі - ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну 1/6 частину 3-х кімнатної квартири, загальною площею 59 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., із збереженням за нею належного права власності.

При цьому в своїх поясненнях представником позивача було зазначено, що після сплати грошової компенсації 1/6 частини вищезазначеної квартири позивачка, коли повернеться з США, обов`язково переоформить право власності на відповідачку.

У своєму рішенні, суд першої інстанції констатував, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому посилаючись на ст. 316, ст. 317, ч. 1 ст. 319, ст. ч. 1 ст. 321 ЦК України прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

З рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Адигезалов М.А. огли, не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі /а.с. 76-90/.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2002 року спадкоємцями майна гр. ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є:

- на 1/3 частину спадкового майна - дочка ОСОБА_2 , що мешкає в АДРЕСА_3 ,

- на 1/3 частину спадкового майна - дочка ОСОБА_5 , що мешкає в АДРЕСА_4 ;

- на 1/6 частину спадкового майна - онук ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої він являється, в зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.2005 року ОСОБА_7 є спадкоємицею майна ОСОБА_4 на 1/6 частки спадщини, а саме квартири АДРЕСА_2 , з якої:

- 1/3 частини належить ОСОБА_4 ,

- 1/3 частина належить ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

-1/3 частина належить ОСОБА_8 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємицею яких була їх мати та дружина ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила свої спадкові права, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим об`єднанням "Південний машинобудівний завод м. Дніпропетровська" від 16.03.94 року, розпорядженням N 3034, зареєстрованого Дніпропетровському інвентар бюро за N 63п-67 (спадкова справа N 308/2000, зареєстроване в реєстрі за N 5-1680) ( Т. 1, а. с. 8).

Висновком судово-будівельної експертизи Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.01.2020 року, а також оціночно -будівельної експертизи N 153-19 по цивільній справі N 204/44/2018, встановлено, що ринкова вартість об`єкта нерухомого майна, а саме: належної ОСОБА_1 та ОСОБА_3 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 загальною площею 59 кв. м., станом на час проведення експертизи, складає: 114 442,00 грн.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачка, у контексті обставин справи та заявлених позовних вимог обрала неналежний спосіб захисту своїх прав.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком районного суду , вважає його правильним та обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно ст. 12 ЦПКУ, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПКУ, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Правовий режим спільної власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зі змісту зазначених норм убачається, що право на звернення особи до суду має бути обумовлене наявністю спору.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі N 338/180/17, від 11.09.2018 у справі N 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі N 569/17272/15-ц.

Наука цивільного права визначає способи захисту порушених прав (свобод, інтересів) як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права (свободи, інтересу). Такі дії є завершальними актами захисту у виді матеріально-правових або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права (свободи, інтересу) і є результатом діяльності щодо їх захисту.

Відтак, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права (свободи, інтересу), бути адекватним наявним обставинам.

Наведені вище норми чинного законодавства України, визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні суб`єктивного права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи, що в свою чергу, є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

В свою чергу , судом зазначено, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Позивачка у позовній заяві просила усунути перешкоди у користуванні частиною квартири шляхом визнання її такою, що не втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому представник позивача зазначає, що право позивачки на теперішній час ніхто не порушує, а сама позивачка знаходиться в іншій державі.

Крім того, позивачка в позовних вимогах просить зобов`язати відповідачку по справі ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну 1/6 частину 3-х кімнатної квартири, загальною площею 59 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивачка просить сплатити їй грошову компенсацію за належну 1/6 частину 3-х кімнатної квартири, із збереженням за нею права належного права власності, при цьому в своїх поясненнях представник позивача зазначив, що після сплати грошової компенсації 1/6 частини вищезазначеної квартири позивачка, коли повернеться з США, обов`язково переоформить право власності на відповідачку.

Відтак, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позивачка обравши вищезазначений спосіб захисту порушених прав, обрала неналежний спосіб захисту своїх прав.

Зазначені висновки суду першої інстанції, доводами апеляційної скарги не спростовані, також апеляційна скарга не містить доказів, або посилань на такі докази, чим саме відповідачі перешкоджають їй, як власниці 1/6 частини вищевказаної квартири користуватися нею і чим порушують її права.

Позовна вимога про визнання ОСОБА_1 такою, що не втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 , взагалі не відповідає вимогам діючого законодавства, та не може бути захищено у спосіб усунення перешкод у користуванні частиною квартири шляхом визнання позивачки такою, що не втратила право користування жилим приміщенням та стягненням з відповідачки ОСОБА_2 грошової компенсації, за належну позивачці 1/6 частину квартири, оскільки такі дії не є справедливими з урахуванням усіх обставин цієї справи.

Доводи представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Адигезалова М.А. огли про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідачі створюють позивачці перешкоди у користуванні належною їй частиною квартири, колегія суддів ставиться критично, оскільки доказів створення таких перешкод матеріали справи не містять, а в самій апеляційній скарзі вони не зазначени.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих нею доказів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Адигезалова Мехмана Адалет огли- залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида