Справа № 132/2133/21
Провадження № 2/132/88/22
РІШЕННЯ

Іменем України

30.03.2022р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання ГОРДІЄНКО А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в місті Калинівка Вінницької області, у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/2133/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до Калинівської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із вказаним позовом до Калинівської міськради Вінницької області, в якому просять визнати за ними право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючих документів на право власності на 2/3 частки земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,2500га., та на 2/3 частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2101га., що розташовані по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Прилуцьке Калинівського району Вінницької області. В обґрунтування цієї вимоги визначили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла їх мати ОСОБА_4 , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,2500га., та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2101га., які розташовані по АДРЕСА_1 , та щодо яких померлою незавершена процедура їх приватизації. Будучи спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері, вони прийняли спадкове майно, звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак оформити свої спадкові права не мають можливості через відсутність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, через що вимушені звернутися до суду із вказаним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2021р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 20.08.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 08.11.2021р., закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, надавши заяви, згідно яких просять справу розглянути за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, просять їх задовольнити.

Відповідач уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області за довіреністю від 12.02.2021р. за № 02-21-226 КРУЛІКІВСЬКА М.А. в судове засідання не з`явилась, надавши відзив на позовну заяву, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку, із заявами та/або клопотаннями про його відкладення не зверталась, заперечень проти позову не подала.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З рішення виконкому Калинівської міської Ради народних депутатів від 26.06.1998р. №2/552 «Про приватизацію земельної ділянки гр. ОСОБА_4 » встановлено, що гр. ОСОБА_4 , згідно поданої нею заяви, безоплатно було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,46га., із них: 0,25га. для обслуговування житлового будинку та госпбудівель, і 0,21га. для ведення особистого підсобного господарства в с.Прилуцьке. Пунктом 2 цього рішення передбачено, що остаточні розміри площ земельних ділянок будуть уточнені при проведенні геодезично-вимірювальних робіт для виготовлення державних актів на право власності.

Згідно рішення позачергової 4-ої сесії 5-го скликання Калинівської міської ради Вінницької області від 27.10.2006р. «Про затвердження технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку та видачу державного акта гр. ОСОБА_4 », затверджено технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,4601га., із них: 0,2500га. для будівництва та обслуговування житлового будинку та госпбудівель, і 0,2101га. для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . Надано дозвіл на видачу державного акту на право власності на вищевказану земельну ділянку гр. ОСОБА_4 .

Не отримавши державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 17.05.2010р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області.

На підставі заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка 12.05.2010р. була посвідчена приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П., зареєстрована в реєстрі за № 3526, що надійшла 19.10.2020р. на адресу Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області, була відкрита спадкова справа після смерті матері ОСОБА_4 , про що свідчить витяг зі Спадкового реєстру (спадкові справи) № 25053985 від 19.10.2010р., яка зареєстрована за номером 50129799, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №25054269 від 19.10.2010р.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 410/2010 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , що надійшли на запит суду, в якій знаходиться витяг із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 25053993, від 19.10.2010р., відповідно до якого за параметрами пошуку « ОСОБА_4 » наявна інформація щодо заповітів, посвідчених: Кролевецькою районною державною нотаріальною конторою Сумської області 01.11.1960р. № 2573; Кролевецькою районною державною нотаріальною конторою Сумської області 11.03.1966р. № 229; Козельщинською державною нотаріальною конторою Полтавської області 29.07.1976р. № 528; Першою Сумською державною нотаріальною конторою 12.08.1980р. № 2-1447; Васильківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області 21.06.1983р. № 1158; Стецівською сільською радою Чигиринського району Черкаської області 31.10.1989р. № 196; Третьою київською державною нотаріальною конторою 12.06.1991р. 4с-500; Хоцьківською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 14.11.1995р. № 79; Шевченківською сільською радою Звенигородського району Черкаської області 09.12.1996р. № 233; Сенчанською сільською радою Лохвицького району Полтавської області 09.09.1997р. № 139; Сенчанською сільською радою Лохвицького району Полтавської області 09.09.1997р. № 140; Дяківською сільською радою Буринського району Сумської області 24.06.1998р. № 32; Жукинською сільською радою Вишгородського району Київської області 07.04.1999р. № 27; Вершацькою сільською радою Чигиринського району Черкаської області 03.05.2006р. № 81.

Листом від 21.10.2010р. за вих.№ 987-993/02-14, державним нотаріусом Калинівської районної державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В. на адресу зазначених вище нотаріальних контор надіслані відповідні запити щодо витребування необхідної інформації та копій зазначених заповітів, на ряд з яких надійшли відповіді.

Матеріали спадкової справи № 410/2010 на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 не містять постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За частиною першою статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У справі, яка розглядається, спір виник стосовно спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Згідно частин першої, другої та третьої статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже виходячи з вказаним норм процесуального закону, заміна первісного відповідача належним відповідачем та залучення до участі у справі співвідповідача, здійснюється виключно за клопотанням позивача.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомили нотаріуса про те, що окрім них, ще одним спадкоємцем є дочка померлої ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, померла ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою, згідно поданої позовної заяви, була зареєстрована та проживає її дочка ОСОБА_3 .

Отже, за місцем знаходження (перебування) спадкового майна, щодо якого заявлено даний цивільний позов, проживає ОСОБА_3 . Натомість позивачі, за вказаною адресою не зареєстровані та не проживають.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Позивачами недоведено суду, а матеріали цивільної справи не містять відомостей, що інший спадкоємець за законом ОСОБА_3 неприйняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 чи від неї відмовилася.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Отже, суд не наділений самостійним правом, без відповідного клопотання позивача, замінювати первісного відповідача на належного відповідача та/або залучати в якості співвідповідача іншу особу.

У випадку, коли належний відповідач не був залучений до участі у справі, суд зобов`язаний закінчити розгляд справи та відмовити у позові. Така відмова у задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права ще раз звернутися до суду із своїми вимогами, але вже до належного кола відповідачів.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у зв`язку з неправильним визначенням суб`єктного складу учасників справи. При цьому позивачі не позбавлені права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у абзацах другому та третьому пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат» , нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суду слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Обставини, які входять до предмета доказування у даній справі, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Матеріали справи не містять постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Натомість, усне роз`яснення нотаріуса про необхідність звернення до суду із позовом, за своєю правовою природою не може собою підміняти постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, адже нотаріус відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про нотаріат» зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Законом.

У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Таким чином, зверненню позивачів до суду з указаним позовом, мало передувати вирішення питання щодо отримання ними у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, що у випадку відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі цього свідоцтва, вказувало б на наявність підстав для вирішення питання про порушення або невизнання їх права у судовому порядку.

Отже, за відсутності відмови нотаріуса про видачу свідоцтва про права на спадщину, вирішення цього спору в судовому порядку є неможливим.

Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 554/3192/16-ц (провадження № 61-10720св18).

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , до Калинівської міської ради Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання права на завершення приватизації в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя