РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/4872/21

Провадження № 22-ц/4815/153/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Інтелектуальні транспортні системи Рівне»

Рівненської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука Віктора Сергійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2021 року у складі судді Панас О. В., ухвалене в м. Рівне о 09 годині 33 хвилин, повний текст рішення складено 05 серпня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи Рівне» Рівненської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказів та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що згідно наказу № 09-к від 03.06.2019 р. ОСОБА_1 була призначена на посаду заступника директора Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради з оплатою праці 0,5 посадового окладу згідно штатного розпису. На вказаній посаді працювала в період з її призначення до кінця січня 2021 року, проте у період її тимчасової непрацездатності, зокрема з 27.01.2021. по 20.02.2021 р., була звільнена із займаної посади. Про зазначені обставини її телефоном повідомив керівник Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради A.A. Кулєша. Наказ на звільнення в день її звільнення вручено не було.

Із відповіді КП «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» РМР №1 від 15.02.2021 р. (отриманої 19.02.2021 р.) на адвокатський запит, дізналася, що дійсно згідно наказом № 01-к від 28.01.2021 р. її було звільнено з 29.01.2021 р. із займаної посади відповідно до п.1 ч.І ст. 40 КЗпП України - у зв`язку із скороченням штату підприємства. Підставою для такого звільнення слугував інший наказ №13 від 11.11.2020 р. про скорочення штату підприємства, на підставі якого займану позивачем посаду заступника директора було скорочено із 29.01.2021 р. Вважає дії керівництва КП «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» РМР такими, що грубо порушують законодавство про працю. Всупереч положенням частин 1, 2, З ст. 49-2 КЗпП України, відповідачем не було доведено до її відома будь-якої інформації про скорочення займаної посади в зв`язку із реорганізацією штату підприємства, а також її ніхто не ознайомлював та не пропонував інші вакантні посади, які вона могла б обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Вважає, що її звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, а також стверджує, що жодної виробничої необхідності здійснювати скорочення займаної нею посади у відповідача не було, а вжиті ним дії та прийняті накази є створенням формальних причин для її звільнення. Зазначала, що її було звільнено період тимчасової непрацездатності, що підтверджено листом непрацездатності. Про погіршення стану свого здоров`я та відкриття лікарняного вона повідомляла керівника не тільки телефоном, але й шляхом надіслання відповідного листа засобами кур`єрського поштового зв`язку, від отримання якого працівники відповідача відмовилися, що підтверджується відповідним актом. Разом із вимогами про поновлення на роботі заявити вимогу про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним її звільненням. Внаслідок перелічених дій та рішень відповідача зазнала душевних страждань, оскільки таке звільнення мало місце в період її особливої уразливості - в період непрацездатності, а також в період поширення карантинних заходів, які обмежують можливість у вільному пошуку нових місць роботи, що призвело до сильних душевних хвилювань та страждань. Просила суд поновити строк на звернення до суду із позовом, у зв`язку з отриманням наказу про своє звільнення лише 19.02.2021 р.; скасувати наказ Директора КП «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» РМР №01-к від 28.01.2021 р. про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади; скасувати наказ Директора КП «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» РМР №13 від 11.11.2020 р. про скорочення штату підприємства; поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді заступника директора КП «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» РМР; стягнути з Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» РМР на користь ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути з Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 237-1 КЗпП України компенсацію заданої моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.; судові витрати по справі покласти на відповідача та стягнути на користь позивача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2021 року вказаний позов задоволено частково. У задоволенні позову в частині скасування наказу Директора КП Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради № 13 від 11.11.2020року про скорочення штату підприємства відмовлено. У задоволенні позову в частині вимоги про поновлення на роботі ОСОБА_1 відмовлено. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 та вважати звільненою заступника директора ОСОБА_1 відповідно до п.1.ч.1 ст. 40 КзПП України у зв`язку із скороченням штату підприємства з 20 лютого 2021 року. Зобов`язано Комунальне підприємство «Інтелектуальні транспортні системи Рівне» Рівненської міської ради нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2021 року по 30.07.2021 року з урахуванням порядку оплати праці за лікарняними листами за період з 27.01.2021р. по 19.02.2021р., оригінали яких надати відповідачу. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500 грн. 00 коп. Стягнуто з Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради судовий збір в прибуток держави в сумі 1816 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в прибуток держави в сумі 908 грн. 00 коп. Стягнуто з Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 908 грн. 00 коп..

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, за неповного з`ясування обставин справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук Віктор Сергійович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що судом не було враховано обставини щодо відсутності економічної доцільності скорочення посади позивача, нагальної необхідності у додатковому скороченні посад не було. Пояснює, що позивач займала лише 0,2 ставки посади, в процесі своєї роботи заробітну плату не отримувала та жодних спорів щодо невиплати заробітної плати під час своєї роботи не висувала. Стверджує, що його довірителька не отримувала жодного повідомлення про скорочення штату від відповідача, а підпис, що міститься на повідомленні про вручення, виконаний не позивачем, а іншою невідомою особою. З цього приводу було заявлено клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи. Зазначає, що при вирішенні питання щодо правомірності скорочення позивача із займаної посади не було враховано висновків Верховного Суду щодо застосування норм законодавства про працю, що містяться у постановах № 826/24208/15 від 02.06.2020р., № 826/510/16 від 17.03.2020р., № 809/1353/16 від 21.02.2020р., № 813/2688/16 від 13.03.2020р. Вважає, що суд першої інстанції не перевірив дотримання відповідачем процедури звільнення позивача в порядку пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, щодо якої неодноразово здійснював акцентування Верховний Суд у своїх рішеннях. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині постанову про повне задоволення позову. Також просить вирішити питання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи, із запропонованим позивачем питанням: Чи виконаний підпис у повідомленні про вручення поштового відправлення за № 083 в графі вручено особисто ОСОБА_1 .?, оскільки клопотання позивача від 17.05.2021р. поданого до суду першої інстанції, судом не було розглянуто по суті..

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах з відповідачем.

Наказом №09-к від 03.06.2019 року ОСОБА_1 була призначена на посаду заступника директора Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради з оплатою праці 0,5 посадового окладу згідно штатного розпису.

Наказом № 07 від 24.04.2020 року ОСОБА_1 встановлено режим роботи на умовах неповного робочого часу з оплатою 0,2 посадового окладу. Цим наказом було затверджено штатний розпис 24.04.2020 року, який було введено з 01.05.2020р. На вказаній посаді ОСОБА_1 працювала в період з її призначення до кінця січня 2021 року.

Наказом директора Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи - Рівне» Рівненської міської ради № 13 від 11.11.2020р. «Про скорочення штату підприємства» прийнято рішення:

1. 29.01.2021 скоротити посаду заступника директора.

2. Внести відповідні зміни до штатного розпису.

3. До 15.11.2020 надіслати заступнику директора поштовим відправленням, - цінним листом з описом вкладення, повідомлення про наступне звільнення.

4. Запропонувати заступнику директора роботу на інших вакантних посадах (за наявності).

Наказ було прийнято з зв`язку з необхідністю змін в організації праці, пов`язаних з оптимізацією штату підприємства, враховуючи лист заступника Рівненського міського голови С.Васильчука від 01.04.2020р. № 08-484 та доданий до нього аналіз фінансового стану підприємства, про що вказано у наказі.

Згідно ч.1 ст.49-1 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

13.11.2020 року за вих. № 36 на ім`я ОСОБА_1 надіслано попередження про звільнення у зв`язку зі скороченням штату, де вказано, що у зв`язку з тим, що посада заступника директора, яку вона займає, з 29.01.2021 року підлягає скороченню (наказ № 13 від 11.11.2020р.), та повідомлено про звільнення із займаної посади 29.01.2021р. на підставі п.1 ч.1 ст.40 КзПП України. Окрім цього, повідомлено, що на підприємстві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані їй для подальшого працевлаштування.

Попередження було надіслано на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням.

Матеріали справи свідчать, що відповідачка отримала на пошті поштове відправлення особисто 14.11.2021 року, і на ньому має місце підпис працівника пошти про вчинену дію.

Покликання позивача, викладені в апеляційній скарзі, про те, що підпис на рекомендованому повідомленні про отримання вчинений не нею, а іншою особою, апеляційним судом оцінюються критично. Оскільки поштове відправлення не було повернуте відповідачу, суд правильного висновку, що позивачка отримала попередження про звільнення саме 14.11.2020 року. В судовому засіданні суду першої інстанції позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що в телефонному режимі ОСОБА_2 повідомив її, що її будуть звільняти, і ця обставина в апеляційній скарзі нею не спростована.

Звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Відповідно до ч. 3 ст. 492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення роботодавець пропонує працівникові іншу роботу за її наявності. Якщо на момент попередження відсутня можливість запропонувати переведення, а згодом така можливість з`явиться, то пропозиція повинна бути обов`язково зроблена.

При цьому повинні пропонуватися всі наявні вакансії, крім тих, робота на яких не підходить за станом здоров`я, а також вищі посади. У разі згоди працівника на переведення одразу можливо видати відповідний наказ.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 р. у справі № 487/2191/17 зазначено, що при звільненні працівника у зв`язку зі скороченням штату роботодавець зобов`язаний йому запропонувати всі вакансії, що відповідають вимогам посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідно до вимог ч.2 та 3 ст.49-1 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховуються переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв?язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як встановлено судом, КП «Інтелектуальні транспортні системи Рівне» Рівненської міської ради скорочено лише одну штатну посаду, а тому підстав для застосування положень ч.2 ст.49-2 КЗпП України щодо переважного права працівника на залишення на роботі у спірних правовідносинах немає.

Судом також враховується, що у попередженні про наступне звільнення ОСОБА_1 була повідомлена одночасно і про те, що на підприємстві відсутні інші вакантні посади, які могли б бути їй запропоновані.

Відсутність таких вакантних посад у КП «Інтелектуальні транспортні системи Рівне» Рівненської міської ради впродовж 11.11.2020 29.01.2021 років підтверджується також відповідною довідкою відповідача.

Наведені обставини справи в сукупності із положеннями закону, що їх регулює вказують на відсутність порушень процедури попередження позивачки про звільнення з боку відповідача.

Як вбачається з Акту від 01.02.2021р., складеного комісією в складі трьох осіб, 01.02.2021р. ОСОБА_1 о 10:47 у телефонному режимі повідомлено про наказ № 01-к від 28.01.2021 про скорочення посади заступника директора 29 січня 2021 року. Наказ не було вручено особисто, оскільки ОСОБА_1 не з`являлася на роботі.

Судом встановлено, що копія зазначеного наказу була надіслана адвокату позивачки ОСОБА_3 на його запит за вих. № 1 від 15.02.2021р., та отримана 19.02.2021р..

Судом також встановлено, що у період з 27.01.2021 року по 06.02.2021 року та з 11.02.2021 по 19.02.2021 р. ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серії АДП №880956 та серії АДШ №567833.

Перебуваючи на лікарняному, ОСОБА_1 повідомляла письмово відповідача про цю обставину через службу кур`єрської доставки, однак її лист не був вручений працівникам Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи Рівне» Рівненської міської ради. Про це позивачка зазначила і в апеляційній скарзі.

Судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_4 , який показав, що виконуючи обов`язки кур`єра, не зміг вручити відправлену ОСОБА_1 кореспонденцію за адресою Комунального підприємства «Інтелектуальні транспортні системи Рівне» Рівненської міської ради (м. Рівне, вул. Відінська, 39, офіс 305) з тих підстав, що двері офісу були зачинені, та йому не вдалося віднайти працівників відповідача, про що ним було складено акт від 29.01.2021р.. Наведені показання спростовують посилання апеляційної скарги на те, що працівники відповідача відмовилися від отримання відправлення.

Наявні в матеріалах справи та досліджені судом докази підтверджують, що з боку відповідача мало місце звільнення позивачки в період тимчасової непрацездатності, що є грубим порушенням трудового законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40. частини другої статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку що у день звільнення ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, у зв`язку з чим наказ № 01-к від 28.01.2021 року про її звільнення підлягає зміні таким чином, що слід вважати звільненою заступника директора ОСОБА_1 відповідно до п.1.ч.1 ст. 40 КзПП України у зв`язку із скороченням штату підприємства з 20 лютого 2021 року.

Зміна дати звільнення позивачки з роботи тягне за собою зобов`язання відповідача у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2021р. по 30.07.2021року з урахуванням порядку оплати праці за лікарняними листами за період з 27.01.2021р. по 19.02.2021р..

Доводи апеляційної скарги в частині моральної шкоди апеляційний суд відхиляє.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як встановлено судом, з боку відповідача мало місце порушення трудових прав позивачки, яке полягає в тому, що ним проведено її звільнення у період тимчасової непрацездатності. Суд вважає, що вини позивачки у несвоєчасній подачі листків непрацездатності немає, оскільки нею вживалися можливі у її стані заходи до належного повідомлення працедавця про перебування її як працівника на лікарняному.

Внаслідок дій відповідача позивачка зазнала душевних страждань, оскільки звільнення мало місце в період її особливої уразливості в період непрацездатності, а також в період поширення карантинних заходів, які обмежили її можливість вільного пошуку роботи, що призвело до сильних душевних хвилювань.

Апеляційний суд погоджується із визначеним місцевим судом розміром морального відшкодування, та вважає його таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шевчука Віктора Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 липня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.