БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/71/22
Провадження № 2/497/207/22
24.02.2022 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кодінцевої С.В.
за участю секретаря Ковтун О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Болград цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового Бюро України (надалі МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,
Представник Моторного (Транспортного) страхового Бюро України (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просить суд стягнути з відповідача суму шкоди в порядку регресу у розмірі 94 706.46 гривень, а також судовий збір у розмірі 2 270.00 гривень.
В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 04.10.2019 року трапилася ДТП, а саме автомобіль марки «Volkswagen Golf» під керуванням відповідача по вул. М.Малиновського, біля будинку №33 в м. Одеса, допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla», під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеної ДТП транспортним засобам було завдано механічні пошкодження.
Вина відповідача у вчиненні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2019 року.
На дату вчинення цієї пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, тому, власник пошкодженого автомобіля, ОСОБА_3 , через свого представника за довіреністю ОСОБА_4 , з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. Відповідно до висновку зі звіту №22-10/19 вартість матеріального збитку складає 99 350.87 гривень.
Керуючись нормами п.п. «а» п. 41.1. ст. 41 Закону в редакції, яка діяла на момент ДТП, МТСБУ 14.02.2020 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 92 488.05 гривень.
Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі, у зв`язку з цим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 13.01.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 09:00 годину 01.02.2022 року (а.с.48), про що було сповіщено сторін (а.с.49).
У судове засідання 01.02.2022 року:
- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.50), до суду - не з`явився, на адресу суду не надсилав жодних заяв чи клопотань;
- відповідач, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, суд надсилав ухвалу про відкриття провадження та судову повістку-виклик на адресу місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № за підписом старости с. Дмитрівка, Городненської сільської ради Болградського району Одеської області (а.с.58) та довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області (а.с.47).
Поштове повідомлення було вручено відповідачу належним чином (а.с.51).
В зв`язку з неявкою сторін по справі в судове засідання, ухвалою суду від 01.02.2022 року було відкладено судовий розгляд справи на 09:00 годину 24.02.2022 року (а.с.53), про що було сповіщено сторін (а.с.54, 56).
У судове засідання 24.02.2022 року:
- представник позивача, будучи належним чином повідомленим (а.с.56), до суду не прибув. В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у відсутність представника (а.с.2);
- відповідач вдруге повідомлений належним чином (а.с.59) за адресою свого постійного місця реєстрації (а.с.47, 58), однак до суду не прибув, причини неявки не повідомив.
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4).
Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи.
Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.2 зворотна сторінка).
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяву представника позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Цією постановою суду від 16.12.2019 року громадянин ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340.00 гривень (а.с.6-7).
Відповідно до заяви від 02.01.2020 року, ОСОБА_4 , який є довірителем ОСОБА_3 - власника автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди (а.с.11).
Згідно копії полісу №АМ/9007715 від 26.02.2019 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та застраховано автомобіль «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.14).
За даними висновку Суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «АВТО ОДЕКС» звіту №22-19/19 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, сума матеріального збитку автомобіля «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 складає 99 350.87 гривень (а.с.18-25).
Наказом МТСБУ від 14.02.2020 року було наказано Департаменту фінансів сплатити на рахунок ОСОБА_4 суму страхового відшкодування в розмірі 92 488.05 гривень (а.с.27).
Платіжним дорученням №989997 від 14.02.2020 року підтверджується виплата МТСБУ на рахунок ОСОБА_4 страхового відшкодування в розмірі 92 488.05 гривень (а.с.28).
Згідно акту виконаних робіт (а.с.30, на звороті) та рахунку на оплату №198 від 13.12.2019 року ТОВ «АВТО ОДЕКС» надало послуг МТСБУ на 916.65 гривень (а.с.30).
Платіжними дорученнями №728838 від 27.01.2020 року підтверджується виплата МТСБУ на рахунок ТОВ «АВТО ОДЕКС» суми в розмірі 916.65 гривень (а.с.28 зворотна сторінка).
Також згідно акту надання послуг №АО70 від 28.01.2020 року (а.с.29, на звороті) та рахунку на оплату №АО72 від 28.01.2020 року ТОВ «Аудатекс України» надало послуг МТСБУ на 1 301.76 гривень (а.с.29).
Платіжними дорученнями №989692 від 10.02.2020 року підтверджується виплата МТСБУ на рахунок ТОВ «Аудатекс України» суми в розмірі 1 301.76 гривень (а.с.28 зворотна стоярнка).
Відтак, позивачем сплачено суму майнового відшкодування в загальному розмірі 94 706.46 гривень (92 488.05 гривень + 1 301.76 гривень + 916.65 гривень).
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов`язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).
Відповідно до ст.38.1.1. названого Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК України), а такожст.38 Закону №1961-ІV, а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК України в ст.27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.
Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу.
Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом.
У відповідності до вимог ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи , відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача.
Згідно до ст. 38 Закону України «Про страхування» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Приймаючи до уваги положення ст.1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 .
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, та вважає за необхідним, стягнути з відповідача у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне:
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року№ 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Вимогами статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктом 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст.26 ч.ч.1,3 вказаного Закону, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
У п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року (справа № 1-23/2009), щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Вказаний правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц. та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц.
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.
Таким чином, на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року (справа 671/1957/20).
Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрконсалтсолюшн» в особі адвоката Доценко Вікторії Вікторівни (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1399, видане на підставі рішення Донецької обласної ККА від 19.06.2002 року).
Підставами для надання позивачу правничої допомоги адвокатом Доценко В.В. є:
- договір про надання послуг в сфері права №41/11-04/19 від 11.04.2019 року укладений між Моторним (транспортним) страховим бюро України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрконсалтсолюшн» (а.с.32-33);
- договір № 03032020 про надання правової допомоги від 03.03.2021 року укладений між Моторним (транспортним) страховим бюро України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрконсалтсолюшн» і адвокатом Доценко Вікторією Вікторівною за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати на користь клієнта, тобто МТСБУ правничу/правову допомогу з питань, щодо стягнення компенсації регламентних виплат страхового відшкодування, згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.34-35).
Розділом 5 цього догвоору визначено положення про «Гонорара та додаткові витрати». Згідно п.5.1. встанволено, що вартість послуг у регресних справах, у яких клієнт є позивачем (стягувачем), визначається від суми, що надійшла на поточний рахунок клієнта, та складає:
- 20 % незалежно від того чи розглядалася справа у суді або спір урегульовано в досудовому порядку (у разі супроводження справи виконавцем починаючи з досудового врегулювання) або справа знаходиться на стадії виконавчого провадження (п.5.1.1.);
- 650.00 гривень по кожній окремій справі у випадках, передбачених п.4.7 Договору (п.5.1.2.);
- вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких клієнт є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, визначається додатковими угодами (п.5.2);
- оплата здійснюється замовником шляхом перерахування суми винагороди на рахунок виконавця на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, який складається виконавцем раз на місяць та передається замовнику у місяці, наступному за звітним, у двох екземплярах разом із матеріалами справи у регресних справах після суми, що надійшла на поточний рахунок клієнта (п.5.3).
- додаткова угода №13/10 до договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 року укладена між Моторним (транспортним) страховим бюро України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрконсалтсолюшн» і адвокатом Доценко Вікторією Вікторівною (а.с.36);
- попереднє визначення суми судових витрат, які позивач МТСБУ поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи за позовом ОСОБА_1 на суму 18 941.29 гривень (а.с.37);
- акт фіксації надання правової допомоги від 12.10.2021 року до Договору про надання правової/правничої допомоги від 03.03.2020 року та Додаткової угоди №13/10 на суму 18 941.29 гривень (а.с.38);
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.39);
- довіреність МТСБУ від 28.12.2020 року за №4.1-01/81 на ім`я адвоката Доценко В.В. (а.с.40).
Виходячи з аналізу доказів, наданих представником позивача, на підтвердження понесених витрат на надання правової допомоги, приймаючи до уваги правові підстави наведені вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, які є документально підтвердженими, справедливими і співмірними заявленим вимогам.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати: платіжне доручення №903213 від 03.03.2021 року (а.с.3), а тому з відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270.00 гривень.
На підставі викладеного, керуючисьст.ст.993, 1166 ч.1 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України суд
Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 94 706.46 гривень (дев`яносто чотири тисячі сімсот шість гривень сорок шість копійок);
- суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270.00 гривень (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).
- суму витрат на правову допомогу в розмірі 18 941.29 гривень (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок одна гривня двадцять дев`ять копійок).
Відповідачу, який не з`явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.В. Кодінцева