Справа № 130/263/20
Провадження № 22-ц/801/211/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2022 рокуСправа № 130/263/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Генсіровської Л.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року, ухвалене суддею Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Заярним А.М.,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_7 , Служби у справах дітей Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, ВК Жмеринської міської ради (як орган опіки і піклування) та з урахуванням уточнення позовних вимог просило звернути стягнення на предмет іпотеки (будинок) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселити відповідачів.

Позовна заява мотивована тим, що 14.08.2008 між позивачем та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір VIZGA, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 58459,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення до 14.08.2018. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором між позивачем та ОСОБА_8 укладено іпотечний договір, відповідно до якого було передано в іпотеку будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору іпотеки та враховуючи приписи ст.6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором також поширюється на земельну ділянку, на якій розташованій будинок.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла іпотекодавець ОСОБА_8 , спадкоємцями померлої є відповідачі.

Тому, позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на будинок, шляхом продажу його на публічних торгах із встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що намагалось вирішити питання в досудовому порядку, надсилали вимогу про добровільне виселення, однак відповідачі відмовляються добровільно виселятись.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В якості основного доводу позивач посилається на те, що суд не врахував, що оскільки відповідачі проживали на момент смерті зі спадкодавцем, тому вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто вважаються такими що прийняли спадщину і успадкували обов`язки спадкодавця за кредитним договором. Крім того, судом першої інстанції не витребувано спадкову справу з нотаріальної контори для встановлення наявних спадкоємців.

Відповідачі та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору правом подання письмового відзиву на скаргу не скористалися. Сторони в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність нез`явившихся сторін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.01.2008 між позивачем та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № VIZGA, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 58459,70 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом, передбачених договором (Т.1 а.с.14-16).

У п. 1.3 вказаного договору зазначено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором (п.8.3) виступає іпотека житлового будинку загальною площею 77,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, 14.08.2008 року між ОСОБА_8 та позивачем укладено договір іпотеки № VIZGA, відповідно до умов якого Іпотекодавець забезпечив виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, передавши в іпотеку будинок загальною площею 77,10 кв. м, житловою площею 53,20 кв. м, що розташований в АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору іпотеки та враховуючи приписи ст.6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором також поширюється на земельну ділянку, на якій розташованій предмет іпотеки, зокрема будинок по АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.20-22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла іпотекодавець ОСОБА_8 .

Позивачем направлялась претензія кредитора до Жмеринської державної нотаріальної контори, на що отримано відповідь, що на підставі претензії банку заведено спадкову справу №221/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 . Інші спадкоємці до цього часу до нотаріальної контори не звертались (Т.1 а.с.31-32).

04.12.2019 АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_9 направило лист-претензію щодо сплати заборгованості по договорам, попереджено що у випадку невиконання даної вимоги, позивач звернеться до суду (Т.1 а.с.33-35).

З довідки ВК Жмеринської міської ради від 12.03.2020 наданої на запит суду слідує, що в будинку по АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 (Т.1 а.с.68).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено прийняття спадщини відповідачами після смерті ОСОБА_8 . Факт реєстрації відповідачів з померлою на момент смерті та відсутність відмови їх від прийняття спадщини не доводить, що відповідачі є родичами померлого та відповідно спадкоємцями за законом певної черги.

Також, суд відмовив у виселенні відповідачів та інших осіб, які зареєстровані у житловому будинку, оскільки таке виселення проводитися тільки з наданням іншого житлового приміщення, яке повинно бути зазначене у рішенні суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права із правильним застосуванням правових висновків.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Позивачем виконані умови договору, а саме, були надані кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи. У свою чергу позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно з договором.

Частиною 1 ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов`язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частинами першою та другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла іпотекодавець ОСОБА_8 .

За змістом ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Частиною другою вказаної частини передбачено, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК УРСР.

Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що за відомостями, наданими виконавчим комітетом Жмеринської міської ради відповідачі зареєстровані за тією ж адресою, що і іпотекодавець ОСОБА_8 , які не відмовились від прийняття спадщини після смерті позичальника та проживали разом з ним на час відкриття спадщини, тому успадкували обов`язки спадкодавця.

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положенняст.1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Так, на підставі претензії позивача після смерті ОСОБА_8 , яка являлась поручителем ОСОБА_7 , боржником за основним зобов`язанням за кредитним договором № VIZGA від 14.08.2008, нотаріусом була заведена спадкова справа, проте інші спадкоємці до нотаріальної контор не звертались.

Сам по собі факт того, що відповідачі зареєстровані за тією ж адресою, що і іпотекодавець ОСОБА_8 та відсутність відмови їх від прийняття спадщини не доводить, що відповідачі є родичами померлої та відповідно спадкоємцями за законом певної черги.

Доказів, які б підтверджували що на час відкриття спадщини відповідачі та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору проживали разом із спадкодавцем матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції правильно було не прийнято до уваги копію довідки квартального комітету «Південно-Західний» від 27.09.2019 про склад сім`ї ОСОБА_9 , оскільки відсутні підтвердження про законність отримання даної довідки та відсутності оригіналу у позивача.

Тобто позивачем не доведено прийняття спадщини відповідачами після смерті ОСОБА_8 , з чим погоджується Вінницький апеляційний суд.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано до суду жодних доказів, що відповідачі перебували у родинних відносинах з іпотекодавцем ОСОБА_8 , є її спадкоємцями, прийнявши у спадщину предмет іпотеки та проживали на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем.

Водночас суд першої інстанції правильно виходив із того, що оскільки відмовлено у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, тому не підлягає задоволенню вимога про виселення. Крім того, як правильно зазначив суд виселення проводитися тільки з наданням іншого житлового приміщення, яке повинно бути зазначене у рішенні суду.

З огляду на викладене, позивач в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які посилався в позовній заяві.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував інтереси сторін спірних правовідносин, а тому дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не витребувано спадкову справу з нотаріальної контори для встановлення наявних спадкоємців, не приймаються апеляційним судом, оскільки позивач з даним клопотання до суду не звертався, хоча не був позбавлений такої можливості.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи скаржника про те, що суд не дав оцінки доказам, колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення скаржником норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 березня 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало