Дата документу 16.02.2022 Справа № 554/135/22
Провадження № 2/554/1510/2022
РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г. В.,

за участю секретаря судового засідання Звігольської О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів Управління майном комунальної власності міста, прокуратури Полтавської області, в якому просить визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що у липні 2000 року вона разом із своєю сім`єю в складі трьох осіб, а саме чоловіком ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 вселилися в квартиру за вищевказаною адресою на підставі ордеру на право зайняття службового приміщення, який видано згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 209 від 06 липня 2000 року. Тим самим вони на законних підставах вселилися до квартири та щодо них будь-яких судових рішень про визнання ордера згідно ст. 59 ЖК УРСР недійсним не існує. В подальшому квартира була передана ЗАТ «ПМК-64» прокуратурі Полтавської області відповідно до Акту передачі житла від 12 квітня 2000 року в рахунок Договору № 14 від 17 грудня 1999 року про дольову участь у будівництві житла. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 87 від 30 березня 2001 року вирішено вивести із складу службових квартиру АДРЕСА_2 жилою площею 34,9 кв. м. за вказаною адресою із відкриттям особового рахунку на ОСОБА_2 , який у ній мешкав складом сім`ї дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 . Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 391 від 25 жовтня 2005 року переоформлено особові рахунки на квартиру з вибулого ОСОБА_2 на дружину ОСОБА_1 . Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 та розірвано шлюб з ОСОБА_1 , спору про поділ майна у сторін немає. Позивач зазначає, що рішень про виселення сім`ї (необхідності звільнення) не приймалося, а вона зареєстрована та продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_3 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , 1937 року народження, яка зареєстрована з 12.01.2013 року. Донька ОСОБА_5 разом з онукою ОСОБА_6 вибули 23.03.2013 року. При цьому позивачем добросовісно та своєчасно сплачуються всі комунальні платежі.

12 жовтня 2021 року, реалізуючи своє право на приватизацію квартири, ОСОБА_1 звернулась до органу приватизації, але Управління майном комунальної власності надало роз`яснення про те, що приватизація квартири неможлива з причини відсутності документа, що підтверджує виникнення, перехід або припинення речових прав на нерухоме майно та рішення уповноваженого органу про передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади міста. Зазначає, що відповідно до норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, і на спірні відносини цей перелік не поширюється. На переконання позивача, такі дії відповідача порушують конституційне право на приватизацію житла. Крім того, вважає, що Полтавською обласною прокуратурою неналежним чином проведено всі повноваження щодо передачі квартири до комунальної власності міста. Таким чином, в органу приватизації житлового фонду Управління майном комунальної власності міста відсутні правові підстави для приватизації квартири, що порушує права позивача, тоді як у неї є всі для цього підстави, у зв`язку з чим може бути визнано за нею право власності. На підставі викладеного, звернулась за судовим захистом.

11 січня 2022 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а. с. 33-34).

01 лютого 2022 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (а. с. 56-57).

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Від представника відповідача Управління майном комунальної власності міста надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частково доплатою один раз. Однак, житлове приміщення, яке ОСОБА_1 має намір приватизувати, не належить до комунальної власності Полтавської міської територіальної громади. Водночас, Управління майном комунальної власності міста є виконавчим органом Полтавської міської ради і створене для реалізації державної та регіональної політики у сфері управління майном, що є власністю Полтавської міської територіальної громади, та у сфері житлового законодавства. При цьому, право комунальної власності належить Полтавській міській територіальній громаді в особі Полтавської міської ради. Таким чином, Управління наділено повноваженнями на відчуження на користь громадян України (приватизацію) лише житлового фонду, що перебуває у комунальній власності. З урахуванням викладеного, при вирішенні позовних вимог покладається на розсуд суду (а. с. 40-41).

Від представника Полтавської обласної прокуратури на адресу суду надійшов відзив в якому зазначив, що на теперішній час квартира АДРЕСА_3 не рахується на балансі Полтавської обласної прокуратури, оскільки у березні 2001 року її виведено зі складу службових (а. с. 45-46).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд без участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити (а. с. 69).

Представники відповідачів, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явились.

Представник Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради у відзиві просив розглядати справу без його участі (а. с. 40-41).

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій згоден з позовними вимогами про визнання права власності на квартиру за позивачем, зазначивши, що ці вимоги не порушують його конституційні права та обов`язки, в тому числі на житло (а. с. 63, 64).

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились, на підставі наявних у справі даних і доказів.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Установлено, що в липні 2000 року позивач ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю в складі трьох осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселилися в квартиру АДРЕСА_3 на підставі ордеру на право зайняття службового приміщення, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 209 від 06 липня 2000 року № 95 від 15 січня 2003 року на право зайняття службового приміщення (а. с. 7, 8).

Згідно абзацу першого статті 122 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Тобто позивач зі своєю сім`єю на законних підставах вселилися в квартиру АДРЕСА_4 та щодо них будь-яких судових рішень щодо визнання вищезазначеного ордера згідно статті 59 ЖК УРСР недійсним не існує.

Відповідно до акту передачі житла від 12 квітня 2000 року в рахунок договору № 14 від 17 грудня 1999 року про дольову участь у будівництві житла, зокрема, трикімнатної квартири АДРЕСА_5 вказана квартира була передана ЗАТ «ПМК-64» прокуратурі Полтавської області (а. с. 9, 10, 11-12, 13).

30 червня 2000 року прокурор Полтавської області звернувся до Полтавського міського голови про прийняття до комунальної власності міста, квартири АДРЕСА_4 (а. с. 13).

Згідно з копією наказу прокурора області № 94/11-00 від 30 серпня 2000 року видно, що 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_6 надано прокурору відділу нагляду за розслідуванням кримінальних справ слідчими органів прокуратури ОСОБА_2 на сім`ю з трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_3 (а. с. 14).

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 87 від 30 березня 2001 року вищевказану квартиру виведено зі складу службових з відкриттям особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 , який в ній мешкає у складі сім`ї 3 (три) особи.

Пунктом 11 вищезазначеного рішення передбачено, що житловому відділу міськвиконкому видати ордери згідно з додатком до цього рішення та у відповідності з чинним житловим законодавством (а. с. 15).

Крім того, рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради № 391 від 25 жовтня 2005 року вирішено переоформити особові рахунки на квартиру АДРЕСА_4 з вибулого ОСОБА_2 на дружину ОСОБА_1 (а. с. 17).

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішень про виселення сім`ї (необхідності звільнення) не приймалося. Позивач згідно з довідкою про склад сім`ї зареєстрований та продовжує проживати в квартирі АДРЕСА_4 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , ними добросовісно та своєчасно сплачуються всі комунальні платежі (а. с. 26).

Разом із тим, відповідно до копії рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2017 року розірвано шлюб, зареєстрований 23 грудня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 27).

12 жовтня 20121 року, реалізуючи своє право на приватизацію квартири АДРЕСА_4 , подано відповідне звернення до органу приватизації, але Управлінням майна комунальної власності міста відмовлено в приватизації квартири по причині відсутності документа, що підтверджує виникнення, перехід або припинення речових прав на нерухоме майно та рішення уповноваженого органу про передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади міста (а. с. 18, 19-20).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державної житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

До об`єктів приватизації, належать квартири багатоквартирних будинків одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно з частино десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, то на спірні правовідносини цей перелік не розповсюджується.

Таким чином, дії відповідача Управління майном комунальної власності міста порушують конституційне право позивача на приватизацію житла.

Зазначена правова позиція підтверджується постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 30.05.2018 року у справі № 591/6623/16-ц.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Зі змісту статей 21, 22, 41, 47 Конституції України кожен має право на житло, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу, зокрема, придбати житло у власність в порядку, визначеному законом. Конституційні права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, гарантуються державою і не можуть бути скасовані.

У частині 1 ст. 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 328 право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 345 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Як слідує із роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", у позовному провадженні розглядаються, зокрема, заяви про визнання безпідставною відмови органів приватизації передати у приватну власність квартиру (будинок) з державного житлового фонду відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян.

Стаття 19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення частини другої статті 8 Закону України "Про приватні державного житлового фонду" встановлено, що передача квартир (будинків житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається прав житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

У свою чергу, протягом розгляду справи судом з`ясовано, що ОСОБА_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , використала своє право на приватизацію житла з державного житлового фонду, про що на адресу суду подано відповідну заяву від 15 лютого 2022 року з копією правовстановлюючого документу на житло (а. с. 66, 67).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Враховуючи вищевикладене, право власності на квартиру АДРЕСА_4 має бути визнано за позивачем, що обґрунтовано підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273, 280-284, 289 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру, - задовольнити.

Визнати право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: Полтавська обласна прокуратура, місцезнаходження: вул. 1100-річчя Полтави, буд. 7, м. Полтава, ;

відповідач: Управління майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, місцезнаходження: вул. Соборності, буд. 36, м. Полтава, ;

третя особа: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя Г. В. Андрієнко