Провадження № 2-з/522/160/22
УХВАЛА

11 квітня 2022 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

07 квітня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Байло Є .С., подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на ? частину спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обрунтування заяви зазначає, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на підготовку до відчуження зазначеної квартири, а оскільки він є її титульним власником, об`єктивних перешкод у здійсненні ним такого відчуження на користь третіх осіб немає. Вказує, що у неї є підстави вважати, що відповідач, знаючи про предмет спору, вчинить дії для відчуження квартири, оскільки відповідач на початку поточного року вже порушував перед судом питання про визнання за ним права особистої приватної власності на спірне нерухоме майно. Вважає, що такі дії відповідача можуть значно утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі. На виконання вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України вважає недоцільним застосування зустрічного забезпечення позову.

Дослідивши заяву, матеріали справи в межах розгляду даної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про відповідача, а також відповідність забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Умовою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду з даною заявою, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на ? частину спірної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Проте частка, на яку позивач просить накласти арешт, а саме у виді ? частини спірної квартири є невизначеною, а тому вимоги заяви є неконкретизованими, що унеможливлює вирішення питання про накладення арешту.

Крім того, з матеріалів позовної заяви слідує, що предметом позову є вимога позивача про поділ майна колишнього подружжя шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 62, 35 кв. м., житловою площею 36, 26 кв. м., зареєстровану за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.01.1992.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, що 453/1000 частки квартири АДРЕСА_2 належать ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 06.10.2016.

Вказана особа відповідачем у справі не є та вимог до нього заявлено не було, тому накладення арешту на частину майна, що не належить відповідачу, порушуватиме права та законні інтереси особи, яка не є учасником даної справи.

Такий висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 10.03.2020 у справі № 463/7534/19.

Також подана ОСОБА_1 заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування та доказів, що невжиття заходів забезпечення позову істотно утруднить чи унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення позову та обґрунтована із посиланням на потенційну можливість відчуження відповідачем спірної квартири. Посилання на подання відповідачем до суду позову про визнання спірного нерухомого майна його особистою приватною власністю, не свідчить про наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Таким чином, правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову на підставі поданої заяви про забезпечення позову відсутні, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. Ю. Федчишена