Справа № 754/8165/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2022 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

за участю секретаря судового засідання Костриця В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковського Тараса Олександровича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою в якій просить:

- Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Бочковського Тараса Олександровича, щодо залишення арешту на майно ОСОБА_1 та невжиття заходів його скасування при вирішенні питання про завершення виконавчого провадження № 44502318, в межах якого вказані обмеження застосовувались;

- Зобов`язати уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального правління міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії спрямовані на зняття арештів і заборони відчуження всього майна боржника - ОСОБА_1 , накладених у межах виконавчого провадження № 44502318.

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 16.12.2013 Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-3320/2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 228 125,21 доларів США, що еквівалентно 1 823 404,80 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в розмірі 1 900.000 грн. На підставі виконавчого листа було відкрито провадження №44502318 з примусового виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва №2-3320/2013 виданого 16.12.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів у розмірі 3 723 404, 80 грн. В межах вказаного виконавчого провадження ВПВР УЗПВР у м. Києві та Київській області було накладено арешти на все майно ОСОБА_1 . Після завершення вказаного вище виконавчого провадження, арешти майна ОСОБА_1 не були зняті державним виконавцем, а відтак скаржник звернулась до ВПРВ УЗПВР у м. Києві та Київській області із заявою про зняття арешту з усього нерухомого майна у зв`язку з тим, що виконавче провадження було завершено. Однак ОСОБА_1 було відмовлено у скасуванні арештів майна останньої, оскільки матеріали виконавчих проваджень знищено. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 рахується боржником у виконавчому провадженні, в межах якого було накладено арешти, та позбавлена можливості зняття цих арештів шляхом реагування державним виконавцем, а тому вимушена звертатись до суду для захисту її прав та інтересів.

Скаржник та її представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Особа, дії якої оскаржуються в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

З огляду на положення ч. 2 ст. 450 ЦПК України, якими передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази та матеріали виконавчого провадження, судом встановлено.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

14.11.2013 заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва по цивільній справі № 754/8165/13-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором №ML-007/667/2006 від 30 серпня 2006 року в розмірі 228 125,21 доларів США, що еквівалентно 1 823 404,80 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в розмірі 1 900 000 грн. ,суму заборгованості за кредитним договором №ML-007/161/2007 від 24 вересня 2007 року в розмірі 14 769,33 доларів США, що еквівалентно 118.051грн. 25коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в розмірі 119.000 грн. та судовий збір.

На підставі вказаного судового рішення Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3320/2013.

У відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального правління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №44502318 з примусового виконання листа Деснянського районного суду м. Києва №2-3320/2013 виданого 16.12.2013 року.

28.08.2014 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковським Тарасом Олександровичем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

06.10.2015 року державним виконавцем ВПВР УЗПВР у м. Києві та Київській області було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження №44502318 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Довідкою № 273429508 від 06.09.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта підтверджується факт накладення арешту на майно ОСОБА_1 .

07.09.2021 ОСОБА_1 звернулась до ВПРВ УЗПВР у м. Києві та Київській області із заявою про зняття арешту з усього нерухомого майна в межах суми заборгованості, у зв`язку з тим, що виконавче провадження було завершено.

Відповідно до листа в.о. начальника ВПВР УЗПВР у м. Києві та Київській області Ахмад Наталії за вих. № 11484 від 06.10.2021 скаржнику відмовлено у скасуванні арештів майна останньої, оскільки матеріали виконавчих проваджень знищено.

Згідно довідки, виданої Директором по збору проблемної заборгованості ТОВ «ОТП Факторинг Україна`Джим Ю.В. про відсутність заборгованості, станом на 04.10.2021 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» засвідчує,що ОСОБА_1 погашено заборгованість за кредитним договором ML-007/667/2006 від 30.08.2006 та кредитним договором ML-007/161/2007 від 24.09.2007, у зв`язку з чим боргові зобов`язання за кредитними договорами погашені в повному обсязі та відповідно будь-які майнові та фінансові вимоги чи претензії до ОСОБА_1 відсутні, оскільки дані зобов`язання є припиненими у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, у якому здійснено накладення арешту, оскільки таке провадження закінчено і знищено.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно доЗакону України від 17 липня 1997 року N 475/97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів N 2, 4. 7. та 11 до Конвенції". закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК Україник ожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно дост. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону від 06.06.2015) визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із ст. 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із ст. 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із ст. 48 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.99) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей57,58 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене та враховуючи, що на даний час виконавче провадження № 44502318 завершене та знищене у зв`язку з закінченням строку зберігання, суд погоджується з доводами заявника про те, що такий арешт, на даний час з урахуванням відсутності підстав його застосування, порушує його права як власника майна. Окрім зазначеного, суд приймає до уваги те, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг «Україна» за кредитним договором ML-007/667/2006 від 30.08.2006 року та за кредитним договором ML-007/161/2007 від 27.09.2007 року погашено в повному обсязі.

А відтак відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту та обмеження щодо розпорядження майном Скаржника, а механізм фактичного виконання рішення суду за межами виконавчого провадження відсутній, арешт втратив свою актуальність.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що скарга в частині скасування арешту майна боржника та зняття заборони на відчуження майна, накладеного на майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 44502318, підлягає задоволенню.

Щодо вимоги скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця щодо залишення арешту на майно скаржника та невжиття заходів його скасування при вирішенні питання про завершення виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 251 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За правилами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 77, ст. 79 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд не вбачає підстав для визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Бочковського Т.О. щодо залишення арешту на майно ОСОБА_1 та невжиття заходів його скасування при вирішенні питання про завершення виконавчого провадження № 44502318, в межах якого вказані обмеження застосовувались, оскільки постанова була винесена державним виконавцем відповідно до закону та в межах його повноважень, а тому приходить до висновку щодо відмови в задоволенні скарги в цій частині.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковського Тараса Олександровича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального правління міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії спрямовані на зняття арештів і заборони відчуження всього майна боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладених у межах виконавчого провадження № 44502318.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Суддя