Справа № 346/6451/21
Провадження № 2/346/490/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,

секретаря Копильців І.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом підтримуючи який у судовому засідання пояснила, що їй належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування посвідченого 27 вересня 1995 року .

Вказує, що після реєстрації шлюбу у 1997 році з її згоди в будинок було прописано її чоловіка відповідача по справі ОСОБА_2 , проте у даний будинок останній не заселявся і не проживав у ньому, а лише приїжджав в гості..

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31 січня 2017 року шлюб між ними було розірвано , а судом на підставі заяви відповідача встановлено, що на момент розгляду справи вони спільно не проживали.

Зазначає, що не проживаючи в належному їй будинку , але будучи зареєстрованим в ньому, відповідач створює для неї, позивача незручності в користуванні особистою власністю. Відповідач ОСОБА_2 не надає допомоги на оплату комунальних послуг, а через його реєстрацію вона не має змоги оформити субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється.

Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з явився, про день, час та місце судового засідання належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав .

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Врахувавши пояснення позивача, покази свідка, проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновків.

У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У відповідності до положень статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 1 статті 402 ЦК України).

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (частини 2, 5 статті 403 ЦК України).

Права членів сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (частина 2 статті 406 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування від 27 вересня 1995 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Коломийської районної нотаріальної контори за реєстровим № Д-978 (а.с.4-5,6)

Встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31 січня 2017 року шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 , розірвано. Як встановлено у даному рішенні, за заявою відповідача, на момент розгляду справи сторони спільно не проживали. (а.с.8)

Згідно довідки № 430 від 22.12.2021р., виданої Печеніжинською селищною радою відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до Акту № 43 від 20.12.2021 відповідач зареєстрований за вказаною вище адресою з 12.05.1997 р., але за даною адресою не проживав і не проживає (а.с.10).

Той факт, що відповідач не проживає більше року за адресою АДРЕСА_1 ствердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , односельчанка, яка підтвердила, що відповідач ОСОБА_2 близько 15 років не проживає за вказаною адресою і не проживав.

Отже, в спірному будинку на даний час зареєстрований колишній чоловік позивача відповідач ОСОБА_2 , який більше року в будинку не проживає. Наявність зареєстрованого відповідача у спірному житлі позивача, не дає останній належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись своїм майном.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 закону «Про власність»).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла - позивача оскільки згідно ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина,чоловік наймача, їх діти і батьки, а відповідач є колишнім чоловіком позивача, тому був членом її сім`ї до розірвання шлюбу в 2017 році.

Матеріалами справи підтверджується, що права позивача як власника житлового будинку порушуються відповідачем, який у будинку фактично не проживає, однак має у ньому зареєстроване місце проживання, що є перешкодою для позивача у здійсненні повноважень власника.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном у випадку, коли особа не проживає у спірному житловому приміщенні, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Така позиція висловлена у висновку Верховного Суду у постанові від 29 липня 2020 року у справі №345/1241/19.

Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житлом у будинку АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою в сумі 1000 (одна тисяча ) гривень, які були сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією №313517 від 23.12.2021 р. (.а.с.13), а також судовий збір в сумі 908 гривень (а.с.3).

На підставі наведеного та ст. 406 ЦК України, керуючись ст.ст. 141, 268, 282, 284, 294 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 908 (дев`ятсот вісім) гривень витрат по оплаті судового збору та 1 000 (одна тисяча) гривень витрат на правову допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 місце реєстрації АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 11 квітня 2022 року.

Суддя Беркещук Б. Б.