СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/5090/21
пр. № 2/759/1023/22
08 лютого 2022 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Войтенко Ю.В.,
за участю секретаря Проневич В.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Відділ громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб Святошинського РУ НП МВС України про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
В березні 2022 позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Відділ громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб Святошинського РУ НП МВС України про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог зазначили, що позивачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_1 , інші відповідачі є її онуками. Відповідачі у січні 2006 року виїхали на постійне місце проживання до Стамбулу (Турчеччина), де і проживають дотепер. При цьому, відповідачі не мають наміру повертатись, не сплачують комунальних платежів, не беруть участі в утриманні майна. В позасудовому порядку вирішити питання неможливо, оскільки через епідеміологічні обмеження, відповідачі не можуть приїхати в Україну. З огляду на викладене, на підставі ст. 71, 72 ЖК України, позивачі просили визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.03.2021 позов залишено без руху, а на підставі ухвали від 30.07.2021 у справі відкрито провадження, постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, повідомили, що реєстрація відповідачів у квартирі створює надмірний тягар, у звязку з чим, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не зявилис, про розгляд справи повідомлялись належним чином.
Засвідчена належним чином копія ухвали та копія позовної заяви з додатками надсилались судом на адресу місця реєстрації відповідачів. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У встановлений судом строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали.
Суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Судовим розглядом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить в рівних частинах (1/4) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.11.1998.
У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Згідно з актом від 01.03.2021 відповідачі не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 протягом останніх 12 місяців не проживають.
Окрім того, позивачі надали квитанції про сплату комунальних послуг на підтвердження того, що вони несуть надмірний тягар по сплаті комунальних послуг, виходячі з кількості зареєстрованих у квартирі осіб.
При цьому, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку (згідно зі ст.72 Житлового кодексу УРСР).
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Установлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є спільним частковим майном ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками вказаної квартири.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.
Отже, зазначені позивачами обставини про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були відсутні в квартирі за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про їх відмову від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього.
Вказаний висновок повністю відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 28.02.2018 року у справі № 647/1683/15-ц.
Разом з цим, ОСОБА_5 не є співвласником вказаної квартири.
Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 за власним бажанням виїхав з квартири, до житла інтерес ним втрачено, перешкод у користуванні квартирою йому не чинилось.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Позивачі, як власники квартири позбавлені можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки у квартирі зареєстрований відповідач.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Відділ громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб Святошинського РУ НП МВС України про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

Повний текст складено 14.02.2022.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 );

Третя особа: Відділ громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб Святошинського РУ НП МВС України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Гната Юри, 9).

Суддя Ю.В. Войтенко