ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/391/21
У Х В А Л А

"27" січня 2022 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П, за участі представника позивача адвоката Чабаненко А.Л. і представника відповідача адвоката Сологуб Д.О. розглядаючи в відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, що є у спільній сумісній власності, шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки із майна, що є у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Петриківського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, що є у спільній сумісній власності, шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Представник відповідача адвоката Сологуб Д.О. подав до суду клопотання про закриття провадження у даній справі посилаючись на те, що судом вже вирішено даний спір шляхом ухвалення судового рішення, тобто, в зв`язку з наявністю підстав , передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представником позивача подано до суду заперечення на клопотання представника відповідача про закриття провадження у даній справі з посиланням на те, що за своїм предметом та підставою даний позов та спір, який вирішено рішення суду від 08.09.2020, є різними. Крім того, наполягає на тому, що спір про поділ спільного мана не вирішено і він продовжує існувати та позивач позбавлена можливості користування спільним майном.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції щодо наявності підстав для закриття провадження та заперечень щодо них.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, ознайомившись з клопотанням про закриття провадження по справі, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Верховний Суд в своїй постанові від 25 квітня 2019 року у справі №540/406/19 зазначив, що чи мала кількість справ, які є в провадженні суду/судів, ще не є достатньою підставою для того, щоб вважати ці справи типовими. У контексті цього звернення колегія суддів також звертає увагу на те, що поняття «аналогічні» вимоги і підстави позову не можна ототожнювати з поняттям «однакові» вимоги і підстави позову. Окрім цього, Верховний Суд в своїй постанові від 22 травня 2019 року у справі №640/7778/18 (провадження № 61-48585св18) зазначив, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Судом встановлено, що рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 (справа № 187/421/19), яке набрало законної сили, ухвалено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 21101, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

При цьому звертаючись до суду з позовом у наведеній справі № 187/421/19 позивач просила суд:

1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: автомобіль ВАЗ 21101, світло сірого кольору, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 та всі нежитлові забудови за адресою: АДРЕСА_1 , збудовані в період з 2006 року по 2015 рік, а саме: а2-1 нежитлова прибудова, 2006 року забудови; О-1 альтанка, 2014 року забудови; П-1 гараж, 2006 року забудови; Р-1 сарай, 2013 року забудови; п/д підвал, 2013 року забудови; С-1 сарай, 2015 року забудови; Т-1 сарай, 2013 року забудови; т-1 навіс, 2013 року забудови; Т1-1 навіс, 2013 року забудови; У-1 сарай, 2013 року забудови; Х-1 вбиральня, 2010 року забудови; Ц-1 душ, 2010 року забудови; №5 огорожа, 2010 року забудови; № 6 хвіртка, 2010 року забудови; № 2 свердловина, 2010 року забудови; № 3 зливна яма, 2010 року забудови; ІІІ тротуар, 2010 року забудови.

2. Виділити ОСОБА_2 в особисту приватну власність автомобіль ВАЗ 21101, світло сірого кольору, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 та всі нежитлові забудови за адресою: АДРЕСА_1 , побудовані в період з 2006 року по 2015 рік, а саме: а2-1 нежитлова прибудова, 2006 року забудови; О-1 альтанка, 2014 року забудови; П-1 гараж, 2006 року забудови; Р-1 сарай, 2013 року забудови; п/д підвал, 2013 року забудови; С-1 сарай, 2015 року забудови; Т-1 сарай, 2013 року забудови; т-1 навіс, 2013 року забудови; Т1-1 навіс, 2013 року забудови; У-1 сарай, 2013 року забудови; Х-1 вбиральня, 2010 року забудови; Ц-1 душ, 2010 року забудови; №5 огорожа, 2010 року забудови; № 6 хвіртка, 2010 року забудови; № 2 свердловина, 2010 року забудови; № 3 зливна яма, 2010 року забудови; ІІІ тротуар, 2010 року забудови; ринкова вартість майна згідно експертної оцінки складає 403546 грн.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за розподіл майна подружжя в сумі Ѕ вартості майна, в розмірі 201773,00 грн.

Звертаючись з позовами, які в межах об`єднаної цивільної справи, на даний час перебуває в провадженні суду, позивач просить суд:

1. Визнати матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 (колишня нумерації до впорядкування нумерації -будинок 4), а саме: а2-1 - нежитлова прибудова; 0-1 -альтанка; П-1 - гараж; Р-1 - сарай; п/д - підвал; С-1 - сарай; Т- 1 - сарай; т-1 - навіс; ті-і - навіс; У-1 - сарай; Х-1 -вбиральня; Ц-1 - душ; № 5 - огорожа; № 6 - хвіртка; № 2 - свердловина; №3 - зливна яма; III - тротуар, спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Здійснити поділ матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 (колишня нумерації до впорядкування нумерації - будинок 4), а саме; а2-1 - нежитлова прибудова; 0-1 -альтанка; П-1 - гараж; Р-1 - сарай; п/д - підвал; С-1 - сарай; Т-1 - сарай; т-1 - навіс; ті-і - навіс; У-1 - сарай; Х-1 - вбиральня; Ц-1 - душ; № 5 - огорожа; № 6 - хвіртка; № 2 -свердловина; №3 - зливна яма; III - тротуар, які є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості її частки у вказаному майні в розмірі 170 523,00 грн.

2. Здійснити поділ транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 21101, світло-сірого кольору, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , - який є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості її частки у вказаному майні, сягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсації вартості частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб -автомобіль ВАЗ 21101, світло-сірого кольору, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 , - в розмірі 32 750,00 грн.

Таким чином, позивачем обрано інший спосіб захисту своїх прав, в порівнянні зі способом, обраним в справі № 187/421/19.

Крім того, обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 зазначає, що 17.06.2006 сторони зареєстрували шлюб. Шлюб розірвано заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.05.2017, яке набрало законної сили 13.06.2017 року. Відповідач до реєстрації шлюбу в порядку спадкування набув право власності на 23/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (колишня нумерації до впорядкування нумерації - будинок АДРЕСА_1 ) (далі -Житловий будинок). В подальшому під час шлюбу з 17.06.2006 сторони почали проживати в житловому будинку та покращувати умови проживання. В період шлюбу з 17.06.2006 року по 2015 рік сторони здійснили реконструкцію у самому будинку та добудували надвірні споруди.

Сторонами за період шлюбу побудовано за адресою: АДРЕСА_2 (колишня нумерації до впорядкування нумерації - будинок 4) нежитлові будівлі та споруди: а2-1 - нежитлова прибудова, 2006 року забудови; 0-1 -альтанка, 2014 року забудови; П-1 - гараж, 2006 року забудови; Р-1 - сарай, 2013 року забудови; п/д - підвал, 2013 року забудови; С-1 - сарай, 2015 року забудови; Т- 1 - сарай, 2013 року забудови; т-1 - навіс, 2013 року забудови; т -1 - навіс, 2013 року забудови; У-1 - сарай, 2013 року забудови; Х-1 - вбиральня, 2010 року забудови; ІД-1 - душ, 2010 року забудови; № 5 - огорожа, 2010 року забудови; № 6 - хвіртка, 2010 року забудови; № 2 - свердловина, 2010 року забудови; №3 - зливна яма, 2010 року забудови; III - тротуар, 2010 року забудови.

При цьому вказані нежитлові будівлі та споруди не введені в експлуатацію, право власності або інші речові права на них не зареєстровані.

На створення нежитлових будівель та споруд сторонами затрачено спільні зусилля та спільні кошти подружжя. Крім того, на створення нежитлових будівель та споруд витрачено також грошові кошти, які були особистою власністю позивача, які вона отримала від продажу належної їй частки житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 . Частка вказаного будинку була набуто позивачем в порядку спадкування. Обставини набуття та відчуження вказаного будинку підтверджуються Договором купівлі-продажу житлового будинку від 01.03.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Бердичевського районного нотаріального округу Вовк Г.А. і зареєстровано в реєстрі за № 150), а також відповідним витягом з Державного реєстру правочинів від 01.03.2011 року № 9631598.

Домовленості між сторонами щодо поділу нежитлових будівель та споруд не досягнуто. Фактично володіння та користування нежитловими будівлями та спорудам здійснює відповідач як власник житлового будинку. Відповідач не надає позивачу доступу до нежитлових будівель та споруд для здійснення щодо нього правомочностей власника, зокрема володіння і користування.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 08.09.2020 автомобіль визнано спільною сумісною власністю подружжя - сторін. У вказаному рішенні суд не відступив загального правила про рівність часток сторін праві спільної сумісної власності на автомобіль; в мотивувальній частині зазначив, що «спірний автомобіль ВАЗ 21101 набутий у шлюбі за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними».

Домовленості між сторонами щодо поділу автомобіля не досягнуто.

Фактично володіння та користування автомобілем здійснює відповідач. Відповідач не надає позивачу доступу до автомобіля для здійснення щодо нього правомочностей власника, зокрема володіння і користування.

Отже, судом встановлено, що позов в даній цивільній справі має принципово інші підстави позову (обставини справи), в порівнянні з позовом, що вирішено ухваленням судового рішення 08.09.2020, справа № 187/421/19.

Верховний Суд в своїй постанові від 22 серпня 2018 року по цивільній справі № 372/2230/17-ц (провадження № 61-31594св18) зазначив, що: закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені ст. 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали). Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали), суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи вищезазначену позицію Верховного Суду та враховуючи, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя в цивільній справі № 187/421/19очевидно не є тотожним даній справі, підстави та предмет позовів не є ідентичними, спір про поділ спільного майна сторін продовжує існувати та не вирішений, а також враховуючи положення п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦК України, на які посилається представник відповідача, суд прийшов до висновку, що клопотання представника відповідача адвоката Сологуб Д.О.про закриття провадження є безпідставним та не ґрунтується на нормі закону.

Враховуючи наведене та керуючись, 2, 12, 13, 188, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Сологуб Д.О. про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, що є у спільній сумісній власності, шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки із майна, що є у спільній сумісній власності, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя:В. О. Говоруха