ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2385/22 Справа № 195/741/21 Суддя у 1-й інстанції - Скрипченко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ТОВ «Алекскредит» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 16.09.2019 року між ТОВ «Алекскредит» та відповідачем було укладено договір про надання кредиту № 2709330. Відповідно до п. 1.1 Договору невід`ємною його частиною є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця. Вказаний договір було оформлено у порядку передбаченому розділом 4 Правил та відповідно до п. 5.1 та п. 5.2 Правил, сторони домовились, що договір укладається в електронній формі шляхом використання Електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач належним чином виконав умови договору позики та перерахував на картковий рахунок позичальнику кредитні кошти у розмірі 12 000 гривень, які останній зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування коштами до 04.10.2019 року. Згідно п. 1.6 договору визначено ставки нарахування процентів, відповідно до якого базова процентна ставка за один день користування кредитом -1,7%; акційна ставка або за програмою лояльності за один день користування кредитом - 1,02%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) - 3,00 %. Відповідач отримані грошові кошти в передбачені строки не повернула, внаслідок чого станом на 22.04.2021 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 23 258,01 гривень, з яких: 12 000 гривень - заборгованість за сумую кредиту; 3 672 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за базовою процентною ставкою за один день користування кредитом 1,7% за період з 17.09.2019 року по 04.10.2019 року; 6 000 гривень заборгованість по простроченими відсотками за користування кредитом за спеціальною процентною ставкою за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту 3% за період з 05.10.2019 року по 21.10.2019 року, нарахована у порядку ст. 625 ЦК України; 1 214,40 гривень - інфляційні втрати за сумую кредиту, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України; 371,61 гривень - інфляційні втрати по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України.

ТОВ «Алекскредит» просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 2709330 від 16.09.2019 року у розмірі 23 258,01 грн, а також судовий збір (а.с. 1-3).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Алекскредит» про стягнення заборгованості за кредитом відмовлено в повному обсязі (а.с. 85-87).

Не погодившись з таким рішенням, ТОВ «Алекскредит» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 88-91).

Відповідач не скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 16.09.2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання кредиту № 2709330.

Договір містить посилання на Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця (п.1.1. Договору).

Пунктами 1.2, 1.3, 1.4 Договору встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору, сума кредиту складає 12 000 грн, кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.

Пунктом 1.6. Договору визначено ставки нарахування процентів, відповідно до якого базова процентна ставка за один день користування кредитом становить 1,7%; акційна ставка або ставка за Програмою лояльності за один день користування кредитом 1,02%; спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) 3%.

Дата надання кредиту, узгоджений строк повернення кредиту і відповідна узгоджена дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), проценти за користування кредитом, реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту вказані у графіку платежів, що визначається у додатку 1 до цього Договору та є невід`ємною його частиною. Графік платежів складається окремо за умови дії акцій і/або програми лояльності у випадку повернення зобов`язань до спливу узгодженого строку повернення кредиту та за умови дії базової і спеціальної процентної ставки у випадку погашення заборгованості поза межами узгодженого строку повернення кредиту (п. 1.8.).

Сторони встановлюють узгоджений строк повернення кредиту: 18 календарних днів, до 04.10.2019 року включно (п. 1.9).

У п.п. 7.5.1, 7.5.2. пункту 7.5. зазначено, що уклавши цей Договір, позичальник заявляє та гарантує, що він усвідомлює та підтверджує, що умови Договору та Правил йому зрозумілі, відповідають його інтересам, є зрозумілими та справедливими, під час укладання договору він не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

З боку позичальника Договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатору PS2709330.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 22.04.2021 року у ОСОБА_1 перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 23 258,01 грн, яка складається з: 12 000 грн заборгованості за основною сумою кредиту; 3 672 грн заборгованості по процентам за користування кредитом за базовою процентною ставкою за один день користування кредитом 1,7% за період з 17.09.2019 року по 04.10.2019 року; 6000 грн заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом за спеціальною процентною ставкою за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту 3% за період з 05.10.2019 року по 21.10.2019 року, нарахована у порядку ст. 625 ЦК України; 1 214,40 грн інфляційних втрат за сумою кредиту, нарахованих у порядку ст. 625 ЦК України; 371,61 грн інфляційні втрати по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи із банківських установ, щодо здійснення кредитодавецем перерахунку на її картковий рахунок кредитних коштів в сумі 12000 гривень у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статтю 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексівУкраїни може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України«Про електроннукомерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електроннукомерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України«Про електроннукомерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснення в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України«Про електроннукомерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України«Про електроннукомерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається, судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису.

При цьому відповідачка направила фінансовій установі заявку щодо можливості отримання кредиту на суму 12 000 грн, прийняла оферту фінансової установи на суму кредиту 12 000 грн, строк 18 днів, проценти за користування кредитом 1,02% та підписала її одноразовим ідентифікатором PS2709330.

З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем, кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанцій обґрунтовано вважав, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електроннукомерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення по суті спору, виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи із банківських установ, щодо здійснення кредитодавецем перерахунку на її картковий рахунок кредитних коштів в сумі 12000 гривень.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обгрунтованим, оскільки надана позивачем відповідь про перерахунок коштів (а.с. 24) не містить даних про рахунок ОСОБА_1 .

Відповідно до 1.10 Договору про надання кредиту № 2709330 кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.4. Договору в безготівковій формі шляхом перерахування на Картковий рахунок Позичальника.

Матеріали справи не містять даних про картковий рахунок ОСОБА_1 .

Листом ТОВ ФК ВЕЙ ФОР ПЕЙ вих. № 4639-ВП від 23.03.2021 року ТОВ Алекскредит повідомлено, що 16.09.2019 року відповідно до договору ВП-220817 від 22.08.2017 року було здійснено за дорученням ТОВ Алекскредит успішні перекази коштів, в тому числі на суму 12 000 грн, маса картки НОМЕР_1 , код авторизації 329032, номер транзакції в системі WayForPay 17.

Однак, вказана довідка не містить даних що перераховані кошти в сумі 12 000 грн саме на карту ОСОБА_1 , оскільки код авторизації 329032 відрізняється від номера договору про надання кредиту № 2709330, а інших даних щодо рахунку відповідачки чи даних ідентифікації карткового рахунку позивачем суду не надано.

Крім того, за умовами укладеного договору (п. 1.3) саме кредитодавець, тобто ТОВ Алекскредит надає позичальнику кредитні кошти в сумі 12 000 грн, натомість на підтвердження надання позичальнику кредитних коштів посилається на лист ФК ВЕЙ ФОР ПЕЙ вих. № 4639-ВП від 23.03.2021 року.

Доводи апеляційної скарги, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 2709330 та перерахував відповідачу кредитні кошти на її картковий рахунок у розмірі 12 000 грн, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки дані доводи не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме щодо нерозгляду клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції колегія суддів відхиляє, оскільки дані доводи не є значними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Доводи заявника стосовно того, що представником позивача на адресу суду було надіслано клопотання про витребування доказів на підтвердження факту зарахування 16.09.2019р. грошових коштів у розмірі 12 000 грн на картковий рахунок відповідача, однак, судом не було розглянуто дане клопотання, що призвело до неповного з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи у зв`язку з чим судом було постановлено необґрунтоване рішення суду, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, клопотання ТОВ Алекскредит від 25 серпня 2021 року вих. № 1064-08-2021 до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті в матеріалах справи відсутнє у зв`язку з чим суд першої інстанції був позбавлений можливості розглянути його. Дане клопотання долучено до матеріалів справи лише разом з апеляційною скаргою (а.с. 100-101). Крім того, дане клопотання не підписано директором ТОВ Алекскредит.

Копія квитанції від 25.08.2021р. (а.с. 104), а також роздруківка з сайту щодо відстеження відправлення поштового відправлення (а.с. 99) не є належними доказами на підтвердження того, ТОВ Алекскредит 25 серпня 2021 року на адресу суду першої інстанції направило саме клопотання про витребування доказів та того, що суд першої інстанції отримав його 09 вересня 2021 року, оскільки з даних доказів неможливо достеменно встановити вказаний факт.

Також, слід звернути увагу на те, що ТОВ Алекскредит при звернені до суду у позові зазначає, що не звертався та не звертається із заявою про забезпечення доказів. Також, позивач, а ні в позові, а ні в апеляційній скарзі не зазначає поважність причин з яких він був позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції з клопотання про витребування доказів разом з поданням позову та/або до початку розгляду справи по суті у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства.

Крім того, позивач не надає будь-яких доказів на підтвердження того, що він звертався до банку у якому відкрито картковий рахунок позичальника на який начебто позивачем було перераховано грошові кошти у розмірі 12 000 грн та йому було відмовлено у надані такої інформації.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова