РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2022 року

м. Рівне

Справа № 556/1058/21

Провадження № 22-ц/4815/312/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2021 року (ухвалене у складі судді Іванків О.В.) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 15 грудня 2019 року становить 29675,75 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 20981,84 грн., в.т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 20981,84 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 00.00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 3029,87 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 - 3774,92 грн., нарахована пеня 0,00 грн., нарахована комісія 0,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, фіксована складова штрафу - 500, 00 грн., процентна складова штрафу - 1389,33 грн.. Також просив стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102 грн..

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2021 року у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.09.2015 року у розмірі 29 675,96 грн. відмовлено.

Постановляючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з недоведеності позовних вимог належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись із судовим рішенням, акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до підписаної анкети-заяви, відповідач погодилася з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, правилами користування, умовами обслуговування та кредитування складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язалася неухильно їх дотримуватися. ОСОБА_1 після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, отримувала кредитні кошти із власної ініціативи, а також здійснювала частково погашення заборгованості по кредитному договору, що призвело до утворення простроченої заборгованості. Не погоджується з висновком суду про те, що у відповідача відсутня заборгованість перед банком, оскільки сума потрачених коштів більша за суму внесених клієнтом коштів на погашення заборгованості та складає 5732,94 грн..

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.09.2015 року ОСОБА_1 підписала заяву б/н, у якій зазначено, що вона згідна з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею і Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

09.11.2017 року на підставі зазначеної анкети-заяви було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок ОСОБА_1 у розмірі 8000 грн..

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н від 28.09.2015 року, станом на 15 грудня 2019 року складає 29675,75 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 20981,84 грн., в.т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 20981,84 грн., заборгованості за нарахованими відсотками 00.00 грн., заборгованість за простроченими відсотками 3029,87 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК - 3774,92 грн., нарахована пеня 0,00 грн., нарахована комісія 0,00 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, фіксована складова штрафу - 500, 00 грн., процентна складова штрафу - 1389,33 грн..

На підтвердження узгодження умов договору АТ КБ "Приватбанк" додано до позовної заяви, зокрема, копію анкети-заяви відповідача, витяги з Тарифів Банку та Умов та правил надання банківських послуг, а також розрахунок заборгованості та виписку по рахунку відповідача.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач розуміла, ознайомилася та погодилася з Тарифами Банку та Умовами та правилами надання банківських послуг, підписуючи анкету-заяву про надання кредитної картки.

Місцевий суд дійшов вірного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відтак відсутні й підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позивач.

Незаявлення позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вірним є використання при вирішенні даного спору висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, порушених у апеляційній скарзі.

Застосування до даного спору зазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду є правомірним, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на його характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

У анкеті-заяві позичальника від 28.09.2015 року процентна ставка не зазначена, відсутній бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Не обумовлено сторонами анкети-заяви і поняття "заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками", природу виникнення та порядок нарахування такої заборгованості, а також обов`язок її сплати.

Хоча у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються також на встановлені законом, проте належних вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених законодавством, зокрема, ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Проценти заявлені позивачем до стягнення у відповідності до ст. 625 ЦК України, фактично нараховані не на підставі норм ЦК України, а згідно Умов та Правил надання банківський послуг, які не є частиною кредитного договору, оскільки не узгоджувалися між сторонами.

З наданої банком виписки по рахунку відповідача прослідковується, що за період користування кредитними картками відповідач внесла на рахунок 10264,02 грн., що перевищує розмір фактично отриманих коштів. Також, з виписки по рахунку вбачається, що банком здійснювалося відрахування з рахунку коштів, які не передбачені анкетою-заявою, а саме: відсотків, пені, штрафів за прострочення за кредитом, щомісячний платіж за послугою "Миттєва розстрочка" тощо.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.