ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 645/5141/21

провадження № 22-ц/818/746/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Гришиної А.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес 2000»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»», Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікво», Головне управління Держпраці у Полтавській області,

представник Кущ Юрій Олексійович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2021 року в складі судді Алтухової О.Ю.,

у с т а н о в и в :

03 серпня 2021 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес 2000» (далі ТОВ «Антарес 2000»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»» (далі АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікво» (далі ТОВ «Лікво»), Головне управління Держпраці у Полтавській області, в якому просив суд встановити факт його перебування у трудових відносинах з відповідачем на посаді охоронника у період з 01 квітня 2020 року по 11 квітня 2021 року; стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за два добових чергування - 04 квітня 2020 року та 05 квітня 2020 року в розмірі 1318,08 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява не відповідає вимогам статтей 175 і 177 ЦПК України, оскільки позивачем не сплачено судовий збір відповідно до положення статті 4 Закону України «Про судовий збір». При цьому суд дійшов висновку про те, що визначені пунктом 1 частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір» пільги не поширюються на вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

18 серпня 2021 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині сплати судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на нього не поширюються передбачені пунктом 1 частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір» пільги по сплаті судового збору та безпідставно залишив його позов без руху з підстав несплати судового збору.

ТОВ «Антарес 2000», АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»», ТОВ «Лікво», Головне управління Держпраці у Полтавській області ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За частиною третьою статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з частиною четвертою статті 175 ЦПК України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини одинадцятої статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_1 є встановлення факту перебування у трудових відносинах та стягнення суми заборгованості по заробітній платі.

Згідно пункту 1 частини першої статті 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України та частини першої статті 1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що в структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні компенсаційні виплати. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами та положеннями, компенсації та інші грошові та матеріальні виплати, які передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами.

За своєю суттю вимога про встановлення факту перебування у трудових відносинах не підпадає під категорію пільгової та підлягає оплаті судовим збором з урахуванням вимог статті 4Закону України «Про судовий збір» відповідно до ціни позову.

Вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах не є вимогами про стягнення заробітної плати, а тому підлягають оплаті судовим збором.

Враховуючи, що, крім стягнення заробітної плати, позивач також просить встановити факт перебування у трудових відносинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», має сплатити судовий збір за вимогу про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позовної заяви без руху для сплати судового збору в частині вимог про встановлення факту перебування у трудових відносинах відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук