П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2022 року

м. Рівне

Справа № 564/1235/21

Провадження № 22-ц/4815/632/22

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Цвіркун О.С.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини):

о 12 год. 17 хв. 23 грудня 2021 року у м. Костопіль

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 28 грудня 2021 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Банк Форвард" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року в суд звернулось Акціонерне товариство "Банк Форвард" (далі - АТ "Банк Форвард" або банк) з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Мотивуючи позов, зазначалося, що між Публічним акціонерним товариством "Банк Русский Стандарт" (далі - ПАТ "Банк Русский Стандарт" або банк), правонаступником якого є АТ "Банк Форвард", та відповідачем укладено договір про надання та використання платіжної картки. 08.09.2011 позичальник звернулась до банку із заявою №91678674, яка містить пропозицію про укладення договору про картку. 30.09.2012 року банк акцептував пропозицію, уклав договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 , відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив на її ім`я платіжну картку. Відповідно до п.7.10 Умов надання та обслуговування платіжних карток банку відповідач зобов`язався у випадку отримання кредиту в рамках договору про картку погасити такий кредит відповідно до Умов по карткам, а також сплатити банку відсотки за користування кредитом та інші платежі, передбачені чинними в банку тарифами. Однак позичальник належним чином не виконувала умови договору та порушила взяті на себе зобов`язання, а тому з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 05.05.2021 існувала заборгованість перед банком, яка складається з: 46 040,12 грн. відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору та 2 902,41 грн. 3% річних.

З наведених мотивів просило стягнути на користь АТ "Банк Форвард" з ОСОБА_1 за договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 заборгованість в сумі 48 942,53 грн., що включає: 46 040,12 грн. за договором; 2 902,41 грн. суми трьох процентів річних.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" заборгованість за Договором про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 в сумі 48 942,53 грн., що включає: 46 040,12 грн. - заборгованість за договором; 2 902,41 грн. суми трьох процентів річних.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Банк Форвард" витрати, понесені банком на оплату судового збору в сумі 2 270 грн.

На рішення суду відповідач подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків викладених судом висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. На її обґрунтування вказувалося, що з моменту останнього платежу за кредитним договором і до подачі позову пройшло більше п`яти років, а тому суд повинен був із застосуванням загальної позовної давності в три роки відмовити в задоволенні позову у зв`язку з її пропуском. Зазначала на відсутність таких обов`язкових умов кредитного договору як встановлення відповідальності та термін його дії, що свідчить про припинення його дії після закінчення дії кредитної карти, тобто у вересні 2014 року. Також посилається, що позивачем не надано розрахунку заборгованості, а до позовної заяви долучено лише виписку по особовому рахунку, з якої не можна зробити висновків щодо умов спірного кредиту та терміну його надання. Вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані заявнику Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись як стандартна форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують цих обставин. При цьому після закінчення дії карти банк в односторонньому порядку пролонгував кредитний договір без згоди на те позичальника та неправомірно продовжував нараховувати заборгованість за таким договором.

З викладених спонукань просила скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було, хоча про таке право учасникам справи роз`яснювалося ухвалою Рівненського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам закону не відповідає.

Згідно з п.1.2 статуту АТ "Банк Форвард" від 03.09.2018 позивач є правонаступником прав та обов`язків ПАТ "Банк Форвард", яке, в свою чергу, було правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ "Банк Русский стандарт" на підставі рішення єдиного акціонера №3 від 19.08.2014 про зміну найменування ПАТ "Банк Русский Стандарт" на ПАТ "Банк Форвард". ПАТ "Банк Русский Стандарт", у свою чергу, було правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ "Банк Русский Стандарт" на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 20.11.2009 року (Протокол № 5) про зміну найменування ВАТ "Банк Русский Стандарт" на ПАТ "Банк Русский Стандарт".

Матеріалами справи також з`ясовано, що між ПАТ "Банк Русский Стандарт", та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання та використання платіжної картки НОМЕР_3. 08 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до банку із підписаною нею Заявою № 91678674 (а.с. 5-6), яка у п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки.

Відповідно до п. 1.1. вказаної заяви ОСОБА_1 просить відкрити їй поточний рахунок (валюта рахунку - гривня), що буде використовуватись виключно в рамках Кредитного договору.

Згідно з п. 3 підписаної ОСОБА_1 заяви договір про картку укладений на умовах викладених в цій Заяві, Тарифи по картках Банку та Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку утворюють Договір про надання та використання платіжної карти - Договір про Картку.

Відповідно пункту 4.2 зазначеної вище заяви ОСОБА_1 погодилась, що акцептом (прийняттям) оферти (пропозиції) про укладення такого договору будуть дії банку з відкриття їй карткового рахунку, здійснені в межах строку для відповіді, зазначеного в пункті 6.2 цієї заяви, протягом 18 місяців з дати заяви.

Встановлено, що банк 30.09.2012 акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в Заяві ОСОБА_1 , і уклав з нею Договір про надання та використання платіжної картки НОМЕР_3, шляхом здійснення дій, які відповідно до п. 4.2. Заяви вважаються акцептом оферти Клієнта, а саме відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив на ім`я відповідачки платіжну картку № НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення позивач посилався на те, що в порушення умов договору та положень ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала, тому станом на 05.05.2021 існувала заборгованість в розмірі 48 942,53 грн.

Заборгованість складалась з: 37 640,19 грн. за основним боргом; 7 349,93 грн. нараховані проценти за користування кредитом; 1 050 грн. плата за обслуговування, пропуск мінімального платежу, понадлімітну заборгованість; 2 902,41 грн. суми трьох процентів річних.

На підтвердження узгодження умов договору АТ "Банк Форвард" надано суду попередньої інстанції копію підписаної відповідачем заяви №91678674, виписку по рахунку, розрахунок заборгованості, витяг з Умов надання та обслуговування платіжних карток "Банк Русский Стандарт", копію рахунку-виписки по договору №10031015 від 30.09.2012.

Згідно з положеннями п. 1 частини 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини першої ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - ПАТ "Банк Русский Стандарт", правонаступником якого є АТ "Банк Форвард").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з частиною першою ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За положеннями частин 1 та 2 ст. 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 641 ЦК України).

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Укладення між сторонами кредитного договору відбулось шляхом прийняття банком пропозиції відповідача укласти такий договір, що викладена в її заяві від 08.09.2011, відповідно до вказаних правових норм.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У частині першій ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Між тим, колегія суддів вважає, що при оцінці доводів позивача необхідно дотримуватись правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 про те, що роздруківка Умов із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Крім того, надані банком роздруківки Умов надання та обслуговування платіжних карток ПАТ "Банк Русский Стандарт" не містять будь-яких даних щодо ознайомлення з ними відповідачем та інформації щодо її зобов`язань за кредитним договором.

В цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.brs.ua) неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Отже, сторонами при укладенні кредитного договору було узгоджено лише ті умови, про які йдеться в підписаній ОСОБА_1 заяві про приєднання та довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 08.09.2011.

Згідно з умовами даного договору відповідач отримала кредит в сумі 600,70 грн. для купівлі телевізора "ELEKTRON 54TK-786", зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних строком на 183 дні з 09.09.2011 по 09.03.

Довідка про умови кредитування містила орієнтовну інформацію про кредитування за двома умовами - "2,75% в місяць,10% ПВ до 12 місяців" та "Кредитна картка "Русский Стандарт". В довідці вказувалося, зокрема, про те, що сума кредиту - від 500 до 20 000 грн., строк кредиту - до 2 років, страхування - 0,8%, процентні ставки - 0,01% та 45%, яка нараховується на залишок заборгованості, комісії за розрахункове обслуговування - 2,75% та 0%, плата за надання послуги SMS - 10 грн., реальної процентної ставки - 54,71% та 44,9%, 53,98% із страхуванням при розрахунку у торгівельній мережі/зняття готівки.

Однак необхідно враховувати, що кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 повинен відповідати строку дії кредитної картки.

Після спливу визначеного договором строку позики право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, неустойку та штрафні санкції припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Незважаючи на те, що судом попередньої інстанції витребувано у позивача документи про видачу платіжної картки, але банком їх не було забезпечено.

Як зазначалося, згідно із заявою про приєднання від 08.09.2011 кредит надано по 09 березня 2012 року, а відповідно до довідки про умови кредитування строк кредиту склав два роки.

При цьому відповідачем до апеляційної скарги додано фотокопію платіжної картки "Русский Стандарт" терміном дії до вересня 2014 року.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що кінцевим терміном виконання кредитного зобов`язання є вересень 2014 року.

Між тим, ця дата не узгоджується із наданими позивачем доказами, згідно з якими термін виконання є не більшим, аніж два роки після підписання позичальником вказаних заяви та довідок від 08.09.2011, однак колегія суддів вважає, що такий період доведено та визнається відповідачем.

З наданої банком виписки по рахунку відповідача простежується, що в період з листопада 2012 року по вересень 2014 року позичальник використала 12 100 грн. готівки, тоді як повернула банку в той час 9 555,10 грн.

За цей період банк нарахував заборгованість в сумі 22 239,84 грн., яка складалась з: фактично виданої відповідачу готівки (12 100 грн.), комісій за видачу готівки, надання SMS послуг, оплати за розрахункове обслуговування, сплати відсотків, плати за надсилання паперової виписки та страховий захист.

Фактично ж банк нараховував таку заборгованість в порядку ст. 1069 ЦК України, кредитувавши рахунок позичальника, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів, а саме надавав додатковий кредит для погашення вказаних нарахувань (овердрафт).

Проте після спливу визначеного строку ОСОБА_1 сплатила банку 21 175,18 грн., що також видно з наданих банком виписок по особовому рахунку.

Тому колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, позаяк заборгованість, яку банк вправі був нараховувати позичальнику, фактично погашена, а решта нарахувань, що здійснені поза межами строку дії кредитної кратки, були неправомірними.

Так, на виконання грошового зобов`язання зі строком дії з 30 вересня 2012 року (дата видачі кредитної картки) по вересень 2014 року (строк дії кредитної картки) з повернення банку тіла кредиту, а також інших, передбачених узгодженими умовами кредитного договору нарахувань, на загальну суму 22 239,84 грн., відповідачем було сплачено 30 730,28 грн. (9 555,10 + 21 175,18).

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, то суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, але колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають через їхню недоведеність та необґрунтованість.

Також не підлягає до задоволенню клопотання про заявника щодо витребування доказів.

Вказане клопотання було задоволено ухвалою суду попередньої інстанції від 14 червня 2021 року та на його виконання АТ "Банк Форвард" було скеровано лише розрахунок заборгованості за договором №91678674 від 08 вересня 2011 року, який фактично є тією ж банківською випискою, що надавалась до суду разом із позовною заявою. Тобто обґрунтованого детального розрахунок суми позову позивачем не надано. Хоча банк задля доведення вимог був в змозі виконати розрахунок суми боргу, виділивши окремо його основну частину, періодичні погашення, іншу нараховану заборгованість, виокремивши та підсумовуючи борг після здійснення сторонами будь-яких дій. Також він був зобов`язаний надати належні та допустимі докази, що підтверджували б строк дії кредитного договору.

За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Тому доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Однак, як зазначалось, належних та допустимих доказів, що спонукали до задоволення вимог, доводили б інший строк дії кредитного договору та право банку нараховувати заборгованість поза межами встановленого в цій справі строку, позивачем надано не було, а матеріали справи їх не містять. Оскільки наявні документи не спонукають до задоволення позову, підтверджуючи позицію відповідача про необхідність відмови АТ "Банк Форвард" в задоволенні його вимог, а також через те, що позивач на вимогу суду такі докази не надав, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення зазначеного клопотання заявника.

Мотивом для прийняття нової постанови - про відмову у задоволенні позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України належний до сплати за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 3 405 грн. (2 270х150%) підлягає стягнення з банку на користь держави, оскільки відповідача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги було звільнено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 23 грудня 2021 року скасувати.

Відмовити Акціонерному товариству "Банк Форвард" в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства "Банк Форвард" 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень судового збору в дохід держави за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків