Справа № 2-5205/11
Провадження № 2-з/522/156/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Науменко А.В.,

за участі секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лобової Л.М. про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки.

До суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лобової Л.М. про скасування заходів забезпечення позову, а саме просили скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року (суддя Ільченко Н.А.) по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 45 184,83 грн. про забезпечення позову, якою тимчасово було обмежено право виїзду з України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса, АДРЕСА_1 .

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.(ч.2 ст.158 ЦПК України).

Суд вважає, що неявка осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання з розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову не перешкоджає розгляду цього питання.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 158 ЦПК України, за результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановлюється ухвала.

14 лютого 2011 року Приморським районним судом м. Одеси по справі № 2-5205/11, постановлено ухвалу за заявою ПАТ КБ ПриватБанк про забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянину України.

21 вересня 2011 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №2-5205/11 ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк :

1) заборгованість за Договором № SAMDN2306 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № 210577 від 04.08.2008 року з Додатком № 1 від 11.08.2008 року в сумі 45 184 (сорок п`ять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 83 коп., з яких : заборгованість за кредитом 25 000,00 грн. ; заборгованість за відсотками 18 445,63 грн. ; заборгованість за комісією 1 739,20 грн. ;

2) судові витрати в сумі 571 (п`ятсот сімдесят одна) грн. 85 коп.

Відповідно до Листа АТ КБ «Приватбанк» від 14.03.2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 станом на 14.03.2022 року не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк».

Згідно ч.ч. 7,8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Суд зазначає, що у відповідності до положень, викладених у Постанові №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», заяви про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин шляхом заборони виїзду Відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки у відповідності до частини 1 статті 151 (150) ЦПК України суд вживає заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом.

Заборона виїзду Відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина 2 ст.152, частина 2 ст.150 ЦПК).

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишити будь-яку країну, включно зі своєю волею. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з несплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordov. Italy), скарга № 32190/96, § 96, рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlikv. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», § 35).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Однак, враховуючи той факт, що після подачі подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, виконавцем вчиняються дії щодо реалізації майна боржника, (тобто обмеження та позбавлення боржника права власності на майно), потреба у додатковому забезпеченні виконання судового рішення шляхом обмеження права на пересування відпала.

Також слід зазначити, що у Рішенні "Стецов проти України" від 11.05.2021 року Європейський Суд зазначив, що "... у світлі принципу пропорційності намір боржника у разі несплати заборгованості, встановленої рішенням суду, ... не може бути єдиною причиниою, що виправдовує оскаржуване обмеження... . Відповідний орган має пояснити, як заборона виїзду може бути використана для стягнення боргу, враховуючи індивідуальні обставини заявника та інші обставини справи".

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що забезпечення позову шляхом заборони виїзду Відповідача за межі України не передбачено ЦПК України, а даний захід можливий тільки на стадії та в порядку виконання судового рішення, вжиті судом заходи у праві виїзду за межі України підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 158,ч.2 ст. 247, 258-260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лобової Л.М. про скасування заходів забезпечення позову - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2011 року по справі № 2-5205/11, та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду з України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянину України.

Ухвалу направити для виконання до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, та заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.В.Науменко

08.04.2022