ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1934/22 Справа № 362/5693/18 Головуючий у першій інстанції: Басова Н. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

10 жовтня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачці було надано кредитні кошти за умовами кредитного договору від 30.05.2013 року №408315901. Однак відповідач порушує взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальному розмірі 39190,30 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9873,84 грн., заборгованості з сплати відсотків у розмірі 2,42 грн., заборгованості з плати за управління кредитом у розмірі 20834,03 грн., заборгованості з пені у розмірі 8480,01 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 39190,30 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №408315901 від 30.05.2013 року у сумі 39190,30 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9873,84 грн., заборгованості з сплати відсотків у розмірі 2,42 грн., заборгованості з плати за управління кредитом у розмірі 20834,03 грн., заборгованості з пені у розмірі 8480,01 грн. Стягнуто з відповідачки на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 39190,30 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а заочне рішення місцевого суду без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 30.05.2013 року між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №408315901 на суму 16960,03 гривень під 0,01% річних, строком на 36 місяців, встановленою платою за управління кредитом у розмірі 4,00% від суми кредиту, що становить 678,40 грн. та пенею в розмірі 0,3% від суми прострочення за кожен день прострочення (а.с. 5).

Між сторонами також було погоджено графік платежів, відповідно до якого погашення заборгованості мало здійснюватись щомісячними платежами (а.с. 6).

14.07.2017 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №20170714, на підставі якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №408315901 від 30.05.2013 року, що підтверджується також витягом з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №20170714 від 14.07.2017 рок (а.с.15-17, 18).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 30.05.2013 року №408315901, станом на 19.07.2017 року позивачем нарахована заборгованість в загальному розмірі 39190,30 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9873,84 грн., заборгованості з сплати відсотків у розмірі 2,42 грн., заборгованості з плати за управління кредитом у розмірі 20834,03 грн., заборгованості з пені у розмірі 8480,01 грн. (а.с. 14).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.

Крім того, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачкою письмово заявлено про застосування позовної давності, згідно змісту її заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги (а.с. 85, 129).

Оскільки за кредитним договором від 30.05.2013 року №408315901 встановлено окремі зобов`язання, які встановлюють обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі №6-116цс13.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 19 березня 2014 року у справі №6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі №6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі №6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі №6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі №6-2462цс16.

Встановлено, що останній платіж на погашення боргу за кредитним договором від 30.05.2013 року №408315901 було внесено відповідачкою 23.02.2015 року на суму 499,83 грн., що підтверджується довідкою-графіком руху коштів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» від 14.07.2017 року (а.с. 12-13).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши подання відповідачкою заяви про застосування позовної давності; встановивши, що строк дії кредитного договору від 30.05.2013 року №408315901 визначено по 31.05.2016 року; останній платіж на погашення боргу здійснено 23.02.2015 року; приймаючи до уваги, що суду не надано доказів вчинення дій щодо визнання боргу чи переривання перебігу строку позовної давності; встановивши, що з даним позовом банк звернувся до суду 10.10.2018 року, що стверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1), - колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача за вказаним кредитним договором заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в розмірі 6104,25 грн., заборгованості за відсотками в сумі 2,24 грн. та пені у розмірі 8480,01 грн. через порушення позивачем, без поважних причин, трирічного та річного (щодо пені) строків позовної давності.

Разом з тим, оскільки за умовами кредитного договору відповідачка мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця (щомісячними платежами згідно графіку платежів) впродовж строку кредитування, а останній платіж встановлений не пізніше 31.05.2016 року, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги дату повного погашення кредиту - 31.05.2016 року, звернувшись до суду 10.10.2018 року, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не пропущено трирічний строк позовної давності щодо платежів у межах трьох років до дня подачі позову у даній справі, тобто стягненню підлягає заборгованість за період з 10.10.2015 року по 14.07.2017 року (згідно позовних вимог).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість (щомісячні платежі) за договором від 30.05.2013 року №408315901 за період з 10.10.2015 року по 14.07.2017 року (згідно позовних вимог) по тілу кредиту в сумі 3769,59 грн. та проценти за користування кредитом в сумі 0,18 грн.

Зазначена вище заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який викладено у зручній табличній формі, є арифметично правильним (а.с. 14).

Крім того, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Кредитний договір від 30.05.2013 року №408315901, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 ,є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно абзаців 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення зазначеного кредитного договору, встановлено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із зазначеним вище Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем нарахована заборгованість по платі за управління кредитом на суму 20834,03 грн.

Отже, відповідно до приписів статті 215 ЦК та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, пункт правочину 4.8 щодо встановлення комісії у вигляді плати за управління кредитом в розмірі 4,00% від суми кредиту, що становить 678,40 грн., є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за управління кредитом, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику.

Виходячи з викладеного, встановивши, що пунктом 4.8 кредитного договору від 30.05.2013 року №408315901 позичальнику було встановлено комісію (плату) за управління кредитом; приймаючи до уваги, що надання інших послуг за вказану комісію (плата за управління кредитом) умовами кредитного договору не погоджено, - колегія дійшла висновку, що зазначений вище пункт правочину щодо встановлення щомісячної комісії за управління кредитом є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним.

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з апелянта на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 20834,03 грн.

Колегія також звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.018 року №200/11343/14-ц зазначено, зокрема, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Колегія приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було повідомлено її належним чином про слухання справи; матеріали справи не містять доказів спростування цього факту. Гарантії рівності учасників процесу вимагають того, щоб заява про застосування позовної давності відповідача, який не брав участі в розгляді справи у визначених законом випадках, була вирішена судом на наступних стадіях процесу, навіть за умови її неподання в суді першої інстанції. Таким чином, судом апеляційної інстанції прийнято до уваги заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, яка викладена в заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі.

Отже, заочне рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина 10 ст. 141 ЦПК України).

Позивач поніс судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в сумі 1762,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.10.2018 року (а.с. 4).

Відповідач сплатила судовий збір при поданні заяви про перегляд заочного рішення на суму 454,00 грн. та при поданні апеляційної скарги на суму 2643,00 грн. (а.с. 76, 131).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь ОСОБА_1 в сумі 2629,56 грн. (3097,00 грн. х 90,38% - 1762,00 грн. х 9,62%).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () за кредитним договором від 30.05.2013 року №408315901 заборгованість по тілу кредиту в сумі 3769,59 грн. та проценти за користування кредитом в сумі 0,18 грн., а всього 3769 (три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн. 77 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2629 (дві тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн. 56 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 25 березня 2022 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова