Справа № 465/7599/20 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3553/21 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник
суддів: О.Я. Мельничук, Н.О. Шеремети
при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скарги Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання недійсним рішення комісії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, оформлене протоколом від 21 серпня 2019 року за № 13 в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та п.3.1. наказу за № 579-АД Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, згідно якого ОСОБА_1 , було знято з квартирного обліку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного; зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного поновити ОСОБА_1 , на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 05.07.2019 року № 171 його звільнено з військової служби у запас за пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов»язок та військову службу», у зв`язку з закінченням контракту. На момент його звільнення вислуга років у Збройних Силах України склала 25 років 10 місяців. Рішенням житлової комісії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 21 серпня 2019 року за № 13, закріпленого наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 09.09.2019 року за № 579-АД, його було знято з квартирного обліку з посиланням на те, що підстава його звільнення з військової служби у запас не дає йому права перебувати на квартирній черзі при Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Вважає своє зняття з квартирного обліку незаконним, таким, що порушує його конституційні права, оскільки він був правомірно зарахований на квартирний облік, а тому зняття з цього обліку суперечить Конституції України, Житловому кодексу України та цілому ряду нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Вказує на те, що Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року, на нього не поширюється (не може бути підставою для зняття з обліку).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, оформлене протоколом від 21 серпня 2019 року за № 13 в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та п.3.1. наказу за № 579-АД Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, згідно якого ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
Зобов`язано Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного поновити ОСОБА_1 на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов.
Рішення суду оскаржила Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, положенням п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та члені їх сімей житловими приміщеннями не передбачено можливості залишення на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військові частині військовослужбовців, звільнених з військової служби у зв`язку із закінчення строку контракту. Зазначає, що підстави перебування позивача на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов з дати його виключення зі списків особового складу Національного складу Національної академії з 06.07.2019 року відповідно до наказу начальника Національної академії від 05.07.2019 року № 171 відсутні, а відтак, вимога позивача щодо його поновлення на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Вважає, що рішення житлової комісії Національної академії, оформлене протоколом від 21.08.2019 року за № 13, затверджене наказом начальника Національної академії від 09.09.2019 року № 579 АД, в частині зняття позивача з квартирного обліку Національної академії прийнято в межах повноважень житлової комісії та в спосіб прямо встановлений законодавством на підставі п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та члені їх сімей житловими приміщеннями та п. 21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями № НОМЕР_1 , а відтак, вимога позивача щодо скасування рішення житлової комісії Національної академії, оформлене протоколом від 21.08.2019 року за № 13 в частині зняття його з квартирного обліку Національної академії та п. 3.1 наказу начальника Національної академії від 09.09.2019 року № 579-АД, згідно якого його було знято з квартирного обліку Національної академії, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що, суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення не врахував, що в рішенні житлової комісії Національної академії, оформленому протоколом від 21.08.2019 року за № 13, є посилання на інші випадки, передбачені законодавством для знятті позивача з квартирного обліку згідно п. 21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями № 38, а тому дане рішення законним.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта Устенко Г.В. скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до витягу із наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного від 05 липня 2019 року № 171 підполковника ОСОБА_1 , доцента кафедри тактики підрозділів бойового (оперативного) забезпечення факультету підготовки спеціалістів бойового (оперативного) забезпечення Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, звільнено наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 14.06.2019 року № 220 за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з правом носіння військової форми одягу, визнано таким, що 05.07.2019 справи та посаду здав.

06 липня 2019 року його виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та направленого до Галицько - Франківського ОРВК м. Львова для постановки на військовий облік.

Вислуга років у Збройних Силах становить 25 календарних роки 10 місяців 4 дні.

Постійним та службовим житлом не забезпечувався.

З 09 вересня 2019 року позивача знято з квартирного обліку з загальної черги у військові частині на підставі пункту 21 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року, та п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначене підтверджується витягом з наказу від 09 вересня 2019 року № 579 - АД Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що правова підстава взяття на облік (потреба у поліпшенні житлових умов) не відпала, а підстави зняття з обліку відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 21 розділу VI Інструкції №380 (Облік осіб які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання) зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що ця норма в контексті встановлених фактичних обставин містить лише відсилання на інші випадки, передбачені законодавством, тобто не є і не може бути самостійною підставою для зняття позивача з квартирного обліку.

Позивача знято з обліку 09 вересня 2019 року на підставі пункту 21 розділу VI цієї Інструкції.

Встановлено, що в оскарженому протокольному рішенні відсутні посилання на інші випадки, передбачені законодавством, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дане рішення є незаконним та відповідач у своєму рішенні незаконно застосував пункт 21 розділу VI Інструкції №380.

Порядок зняття з обліку визначений у пункті 30 Порядку №1081.

Відповідно до нього військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Перераховані підстави на дату зняття з обліку судом першої інстанції не встановлено, відповідачем таких підстав у протокольному рішенні не зазначено.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції на дату звільнення позивача, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Дане право позивач не реалізував. Означеному праву кореспондує обов`язок держави його забезпечити.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що право позивача (з урахуванням наявної вислуги більше 20 років) не припиняється моментом звільнення з військової служби з огляду на відсутність відповідної норми, а також з огляду на зміст самого права - «для постійного проживання».

Таким чином, встановивши, що при зарахуванні позивача на квартирний облік та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та позивачем допущено не було і останній перебував на обліку, вислуга років у Збройних силах України становить на момент звільнення 25 років 10 місяців, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов не настали, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 683/2199/18 (провадження № 61-17451св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 6783/2197/18 (провадження № 61-14634св19) від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18 (провадження № 61-14222св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 683/3095/18 (провадження № 61-7801св19), а також в постанові від 20 травня 2019 року у справі № 487/6514/17 (провадження № 61-46148св18), останній з яких вірно враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

При цьому, суд першої інстанції, правильно звернув увагу на наступне.

Відповідно до частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. Тотожна норма міститься пункті 29 Порядку №1081.

Обидві норми регулюють процедуру залишення на обліку. Вони не визначають процедуру знімання (зняття) з обліку.

Ця норма регулює лише деякі випадки, за яких особи залишаються на житловому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, тобто визначає певні пільгові життєві обставини, за яких особи залишаються на обліку. Такими пільговими обставинами є вік; стан здоров`я; скорочення штатів; проведення інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі.

Позивач звільнений з військової служби на підставі підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до цієї норми в редакції, що була чинна на дату звільнення Позивача, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) у зв`язку із закінченням строку контракту.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що частина дев`ята статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не стосується позивача та не регулює спірні правовідносини.

Колегія суддів також зазначає, що на підставі статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно із статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Наведені в апеляційній скарзі доводи аналогічні доводам відзиву на позовну заяву, яким судом першої інстанції вже надано оцінку та такі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді: О. Я. Мельничук

Н. О. Шеремета