Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2022 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить визнати виконавчий напис №16585 від 16.11.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на надання професійної правничої допомоги у сумі 15 000 грн 00 коп.

В обґрунтування позову зазначає, що 16 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис №16585 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал невиплачених в строк відповідно до умов договору грошових коштів у сумі 16 179 грн 25 коп. В подальшому, а саме 08 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем відкрито виконавче провадження №67817095 з виконання вищевказаного виконавчого напису. Вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», за відсутності факту безспірності заборгованості, у зв`язку з чим він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 29 грудня 2021 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 14 січня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №16585, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною від 16.11.2021 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал заборгованості в розмірі 16 179,25 грн.

08 лютого 2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал є безспірною і не потребує додаткового доказування, осікльки для вчинення спірного виконавчого напису було подано всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 16 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною було вчинено виконавчий напис №16585 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал заборгованості за договором позики №-73645 від 13 травня 2021 року в загальному розмірі 16 179,25 грн.

08 грудня 2021 року на підставі вищевказаного виконавчого напису №16585 від 16.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем було відкрито виконавче провадження №67817095.

08 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем в межах виконавчого провадження №67817095 винесено дві постанови, а саме: постанову про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди, та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

13 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким Павлом Вікторовичем в межах виконавчого провадження №67817095 винесено постанову про арешт коштів ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із безспірністю заборгованості та виконавчим написом №16585 від 16.11.2021, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису) передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п.3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

В постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №461/4609/16-ц зазначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України "Про нотаріат"). Але характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (далі - Постанова).

Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною.

Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п.2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, пп.б п.2 Постанови передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Спірний виконавчий напис №16585 вчинено нотаріусом 16 листопада 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №137/1666/16 зазначено, що для правильного застосування статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" необхідно установити чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 зазначено, що безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наявного виконавчого напису №16585 вбачається, що його було вчинено, зокрема, на підставі договору № 23-06/20 та додатку № 2 акту прийому-передачі реєстру боржників про відступлення прав вимоги від 06.10.2021 на користь ТОВ "Вердикт Капітал", кредитного договору №-73645 від 13 травня 2021 року, стягнуто заборгованість за процентами та комісією.
Згідно п.3.20 дослідженого судом договору позики №-73645 від 13 травня 2021 року підставою для визначення заборгованості, що виникла за цим договором, є договір, виписка з ІТС по особовому рахунку позичальника та виписка з рахунку товариства (ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс»).

Разом з тим, відповідачем та третьої особою приватним нотаріусом не було подано, а матеріали справи, в тому числі матеріали дослідженого ВП № 67817095, не містять відповідних доказів подання нотаріусу договору про відступлення права вимоги, оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, виписки з рахунку боржника, моменту виникнення заборгованості за договором позики, розрахунку заборгованості та документів, передбачених п.3.20 договору позики, докази направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень виконання зобов`язання із зазначенням розрахунку суми боргу, тощо, які можуть підтвердити безспірність стягнення заборгованості за виконавчим написом.
Крім того, наявна у матеріалах справи копія договору позики №-73645 не містить умов щодо можливості стягнення комісії з позивача, натомість така зазначена у виконавчому написі нотаріуса.
У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази згідно вимог ст.ст.77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Отже, для обґрунтування правомірності своїх дій, відповідач повинен був надати суду докази, які стали підставою нотаріусу для видачі оспорюваного виконавчого напису.
Проте, відповідачем не спростовано доводи позивача, що зазначена заборгованість не є безспірною, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються з судового збору в загальному розмірі 1404,20 грн, з яких: 908,00 грн - за подання позовної заяви, 496,20 грн - за подання заяви про забезпечення позову.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачкою до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 18 грудня 2021 року (не повний текст (сторінки1,3,6)) та протокол погодження договірної ціни гонорару адвоката від 18 грудня 2021 року.

Згідно п.1.1 договору, адвокат Бородін Д.В. зобов`язується за завданням клієнта ОСОБА_1 надати правничу допомогу відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Підпунктом 1.2 договору передбачено, що адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надати останньому правничу допомогу по юридичним питанням, або за окремим письмовим дорученням Клієнта.
Підпунктом 1.3 договору передбачено, що адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надати останньому правничу допомогу:
-отримувати персональні дані Клієнта, конфіденційну інформацію про Клієнта, представляти інтереси клієнта та приймати участь у судових засіданнях судах усіх інстанцій усіх юрисдикцій як адвоката Клієнта.

-складати вимоги, запити, претензії, скарги, клопотання та інші документи, що обумовлені захистом прав та інтересів Клієнта до будь-яких юридичних та (або) фізичних осіб, судів, з правом їх підпису;

-здійснювати представництво Клієнта у відносинах з судами усіх інстанцій та усіх юрисдикцій, суб`єктами господарювання, органах державної влади, поліції, прокуратури, СБУ та інших державних та недержавних установах, організаціях, органах державної влади, в тому числі в державної виконавчої служби та державної реєстраційної служби як адвоката Клієнта;

-приймати участь в досудовому розслідуванні та приймати участь в судовому провадженні у судах першої інстанції, апеляційної інстанції, касаційної інстанції, в адміністративних комісіях та органах, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, в якості Адвоката Клієнта.

Згідно п.п.2.1, 2.2 договору, оплата за договором визначається і здійснюється відповідно до протоколу погодження гонорару.

Відповідно до змісту протоколу погодження договірної ціни гонорару адвоката від 18 грудня 2021 року, вартість професійної правничої допомоги адвоката за представництво інтересів клієнта при розгляді справи, є фіксованою та складає 15 000 грн, які підлягають сплаті клієнтом на протязі 10 календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили.

08 лютого 2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал на адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, у якому відповідач просить відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що до позовної заяви не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів щодо перерахування адвокату коштів в сумі 15 000 грн. Також вказує, що з врахуванням середньої заробітної плати в регіоні, в якому працює адвокат, витрати по часу на половину робочого дня повинні були складати 271,41 грн, а не 15 000 грн за справу незначної складності.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 5 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах- фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведені приписи, відсутність будь-яких доказів на обгрунтування співмірності гонорару з обсягом наданої правової допомоги з урахуванням незначної складності справи, розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та судового/судових засідань, сталої судової практики щодо розгляду справ даної категорії, клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, cуд вважає необґрунтованою та такою, що явно виходить за розумні межі, суму гонорару адвоката, вказаному в протоколі погодження, в розмірі 15 000 грн, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.
Керуючись статтями 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 279, 352, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал (м.Київ, вул.Кудрявський узвіз, 5-Б, код ЄДРПОУ 36799749), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна ( АДРЕСА_2 ), приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович (м.Житомир, бульвар Новий, 5, офіс 2.8), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.
Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною від 16 листопада 2021 року, зареєстрований в реєстрі за №16585, про стягнення зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал заборгованості в розмірі 16 179,25 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт капітал на користь ОСОБА_1 1404,20 грн (одна тисяча чотириста чотири гривні двадцять копійок) витрат по сплаті судового збору.
Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14 січня 2022 року у цивільній справі №296/10845/21 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 24 березня 2022 року.

Головуючий суддя М. В. Петровська