Справа № 630/1066/21
Провадження № 2/630/65/22
09 березня 2022 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участі секретаря Медведєвої Я.А.,
В обґрунтування позову представник позивача вказував, що з ОСОБА_1 25 листопада 2019 року був укладений кредитний договір № CL-240331, за яким він отримав кредитні кошти в розмірі 120000,00 грн. на поточні потреби на умовах строковості, платності та поворотності. Натомість ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі, в строк та на умовах, визначених кредитним договором. На час укладання кредитного договору ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , про що він вказав у Анкеті-заяві на отримання готівкого кредиту та підтвердив штампом в паспорті про реєстрацію шлюбу 21 листопада 1987 року. Укладаючи кредитний договір, ОСОБА_1 діяв в інтересах сім`ї, а тому його дружина ОСОБА_2 залучена до участі в даній справі як солідарний відповідач. Позичальником ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором порушувались, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 18 листопада 2021 року за договором в загальному розмірі 107676,95 грн. На даний момент відповідачами борг не погашений, саме тому позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду.
Ухвалою від 28 грудня 2021 року провадження в справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків.
Представник позивача Павленко С.В. в судове засідання не з`явився, але направив до суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 викликалися шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою їх місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштові конверти з судовими повістками на ім`я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повернуто без вручення з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання. Окрім цього, відповідача ОСОБА_2 було викликано в судове засідання через оголошення на веб-сайті судової влади України, з огляду на відсутність відомостей про її зареєстроване місце проживання чи перебування.
Виходячи зі змісту ч.ч. 8, 11 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачам у належний спосіб були вручені судові повістки. Але відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, причини її неявки суду невідомі, відзив на позов ними не поданий. Тому суд розглядає справу за відсутністю відповідачів в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів.
Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.
Між АТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № CL-240331 від 25 листопада 2019 року (далі - Кредитний договір), за умовами якого відповідачу був наданий кредит в сумі 120000,00 грн. на поточні потреби із строком користування 48 місяців, до 24 листопада 2023 року, з оплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи зі ставки 35% річних.
Згідно з п.п. 1., 2.9., 6.2. Кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом шляхом оплати щомісячних платежів у розмірі 4713,00 грн. в період з 18 по 25 число кожного місяця включно.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідачем ОСОБА_1 були порушені зобов`язання, встановлені умовами Кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З представленої позивачем виписку про рух коштів по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що відповідач в період з грудня 2019 року і до червня 2020 року щомісяця сплачував на користь АТ «КРЕДОБАНК» платежі в розмірі вищому за встановлений кредитному договорі розмір щомісячного платежу. Але в липні і серпні 2020 року відповідач ОСОБА_1 платежів на погашення заборгованості по кредитному договору на користь позивача не вносив. Надалі, з вересня 2020 року ОСОБА_1 відновив внесення щомісячних платежів на користь позивача, але здійснював їх з запізненням на кілька днів від визначеного у кредитному договорі строку. Але вже в червні 2021 року відповідач ОСОБА_1 допустив повторне невиконання свого обов`язку щодо погашення кредитної заборгованості. Після цього відповідач вносив платежі у розмірі меншому, ніж це передбачено умовами кредитного договору.
В кредитному договорі (п. 6.9.) сторони узгодили те, що АТ «КРЕДОБАНК» вправі вимагати дострокового повернення кредиту і процентів у випадку прострочення позичальником сплати процентів та/або повернення кредиту чи його частини щонайменше на один календарний місяць.
В постанові № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного Суду висловила своє судження про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Отже, позивач АТ «КРЕДОБАНК», скориставшись правом дострокового стягнення заборгованості, коли направив на адресу відповідача вимогу про дострокове стягнення заборгованості, змінив строк кредитування, який завершився 15 вересня 2021 року. Таким чином правом нараховувати проценти за користування кредитом позивач був наділений лише до вказаної дати.
Ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у разі якщо за договором позичальник зобов`язувався повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
Слід також звернути увагу, що у розрахунку, складеному позивачем, до загальної заборгованості по процентам за користування кредитом включені проценти, нараховані на прострочену суму заборгованості по кредиту за ставкою 35% річних. Але такі нарахування, здійснені позивачем, виходять за межі кредитного договору, оскільки в ньому відсутнє таке право позивача. Тому в цій частині розрахунок порушує умови кредитного договору, тому суд його відхиляє.
Після зміни позивачем строку кредитування, який завершився 15 вересня 2021 року, відповідачем ОСОБА_1 було сплачено протягом вересня і жовтня 2021 року грошові кошти в загальній сумі 2058,00 грн. Суд, беручи до уваги зміст п. 6.6. кредитного договору, в якому визначена черговість погашення заборгованості, вважає за необхідне зарахувати вказану суму грошових коштів на сплату процентів за користування кредитом.
Щодо солідарного стягнення вказаної заборгованості з іншого відповідача ОСОБА_2 суд зазначає таке.
На час укладання кредитного договору відповідач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою про реєстрацію шлюбу від 21 листопада 1987 року. Цю інформацію ОСОБА_1 також підтвердив в Анкеті-Заяві № CL-240331 від 22 листопада 2019 року, яка ним була подана до АТ «КРЕДОБАНК» з метою отримання готівкового кредиту.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 205/5882/18, постанова від 07 жовтня 2020 року, висловив правову позицію про те, належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст. 65 СК України).
За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність.
При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.
Такий правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі N 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі N 14-127цс20.
Оскільки кредитний договір відповідачем ОСОБА_1 укладено в інтересах сім`ї, тому він та його дружина ОСОБА_2 повинні відповідати солідарно за зобов`язанням, яке виникло для них з умов кредитного договору від 25 листопада 2019 року.
При таких обставинах, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Одночасно з цим суд повинен вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Але суд стягує з відповідачів в рівних часках на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору лише в сумі 2168,66 грн., що буде пропорційним до розміру задоволених вимог, тобто по 1084,33 грн. з кожного.
Окрім судового збору, до судових витрат законом віднесені витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 10-13, 77-81, 141, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд -
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1050 ЦК України, ст. 10-13, 77-81, 141, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» витрати по оплаті судового збору в сумі 1084,33грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» витрати по оплаті судового збору в сумі 1084,33 грн.
В іншій частині позову в задоволенні відмови.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРЕДОБАНК», , адреса місцезнаходження: м. Львів, вул. Сахарова, 78;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний № НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомий, адреса реєстрації невідома, адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. О. Малихін

Повне заочне рішення

складено 14 березня 2022 року.