Справа №201/5829/21
Провадження № 2/201/304/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 лютого 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

ВСТАНОВИВ:

11.06.2021р. М(Т)СБУ звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою (а.с. № 3-6).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.07.2021р. позовну заяву залишено без руху та представнику позивача надано строк для усунення її недоліків (а.с. №22).

Заявою від 03.08.2021р. представник позивача повідомив суд про виконання вимог ухвали від 21.07.2021р. (а.с. №24-25).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 06.08.2021р. було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ч. 1 ст. 274 , ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. №30).

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 10.12.2018р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo Nexia», д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Subaru Forester», д/н НОМЕР_2 під керування водія ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали пошкодження та власнику автомобіля «Subaru Forester» завдано матеріальних збитків, постраждалих осіб не було. Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2019р. у справі №175/1879/19 водія ОСОБА_1 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 не була застрахована жодним чинним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Subaru Forester» д/н НОМЕР_2 завдано майнову шкоду, яка повинна бути відшкодована заподіювачем шкоди або відповідальною особою. 18.12.2018р. із заявою про виплату страхового відшкодування до М(Т)СБУ звернулася власник автомобіля «Subaru Forester» ТОВ «СНП-Україна». Згідно висновку про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу за №76/01/19 від 11.09.2019р., вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Subaru Forester» складає 100 000грн. М(Т)СБУ визначило розмір регламентної виплати потерпілій стороні у розмірі 100 000грн. та 06.03.2020р. відповідна сума коштів була перерахована потерпілій стороні ТОВ «СНП-Україна». Відповідно до п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», М(Т)СБУ отримало право на відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, що відбулася з вини ОСОБА_1 , загальна сума яких складає 100 800грн., з яких 100 000 грн. сума сплаченого відшкодування, 800грн. оплата послуг аварійного комісара (експерта), які позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі 2 270 грн.

Позивач про дату та час розгляду справи на 13.12.2021р. та 21.02.2022р. був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи наявні докази (а.с. №45-46). 11.10.2021р., 06.12.2021р. та 01.02.2022р. на е/ адресу суду надійшли клопотання представника позивача адвоката Сподіна В.С. (діє на підставі довіреності 21.12.2021р. - а.с.№37, 41, 50), в якому представник зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №36, 40, 49).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання 13.12.2021р. та 21.02.2022р. двічі поспіль не з`явився, про дату та час слухання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, яке зазначено по тексту позову та постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2019р. у справі №175/1879/19, а також відповіді Департаменту адмінпослуг та дозвільних процедур ДМР (а.с. №3, 7, 21). Втім, конверти з судовими повістками, які були направлені відповідачу, були повернуті до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. №39, 48).

Крім того, про дату та час розгляду справи на 21.02.2022р. відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с.№47).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судові засідання двічі поспіль не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом подачі відзиву на позов.

Згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч.7, ч.11 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно до ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10.12.2018р. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo Nexia», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Subaru Forester», д/н НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобілю «Subaru Forester» завдано матеріальних збитків, постраждалих осіб немає.

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.05.2019р. у справі №175/1879/19 водія ОСОБА_1 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, яке передбачено ст.124 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито в зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. №7-8). Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.02.2020р. у справі №175/1879/19 виправлено описку стосовно дати ДТП (вірною вважити - 10.12.2018р.) (а.с. № 9).

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, в результаті ДТП з вини водія ОСОБА_1 був пошкоджений автомобіль марки «Subaru Forester», д/н НОМЕР_2 , що на праві власності належить ТОВ «СНП-Україна» (а.с. № 14зв).

Відомостей про те, що цивільно-правова відповідальність ТОВ «СНП-Україна», якому належить автомобіль «Subaru Forester», д/н НОМЕР_2 , була забезпечена договором (страховим полісом) матеріали справи не містять.

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 10.12.2018р. відповідач ОСОБА_1 не мав чинного договору ОСЦПВ.

По тексту позову зазначено, що згідно висновку експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку №76/01/19, який було складеного 11.03.2019р., вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Subaru Forester» д/н НОМЕР_2 складає 100 000грн. (а.с. № 11, 14). На дату на номер цього висновку йде посилання по тексту акту виконаних робіт за дорученням М(Т)СБУ від 28.12.2018р. (а.с. № 13зв.)

Завдана шкода особисто винуватцем ДТП ОСОБА_1 потерпілій стороні відшкодована не була. У зв`язку з чим, власник пошкодженого автомобіля ТОВ «СНП-Україна», з метою отримання страхового відшкодування, звернулося до М(Т)СБУ з відповідною заявою від 18.12.2018р., яка зареєстрована М(Т)СБУ 18.12.2018р. (а.с. № 14зв).

У зв`язку з настанням події, передбаченої ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля, М(Т)СБУ було прийнято рішення (Наказ №2440 від 27.02.2020р. - а.с. №14) про відшкодування шкоди та власнику автомобіля марки «Subaru Forester», д/н НОМЕР_2 та ТОВ «СНП-Україна» виплачено грошові кошти у розмірі 100 800грн., що підтверджується платіжними дорученнями №1475944 від 06.03.2020р. та №937059 від 11.04.2019р. (а.с. №10, 11), розмір відшкодування включає: 100 000грн. - сума сплаченого відшкодування, 800грн. оплата послуг аварійного комісара (експерта), які позивач просив стягнути з відповідача.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п.«а» ч.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» М(Т)СБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092.

Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги висновок експертного дослідження авто-товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку №76/01/19, складений 11.03.2019р. по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу.

Згідно ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.

Відповідно п.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

М(Т)СБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, та здійснило регламентну виплату потерпілому - ТОВ «СНП-Україна».

Отже, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у М(Т)СБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 100 000грн. - сума сплаченого відшкодування, 800грн. - оплата послуг аварійного комісара (експерта), які позивач просив стягнути з відповідача, а загалом 100 800грн., сплата яких підтверджується платіжними дорученнями №1475944 від 06.03.2020р. та №937059 від 11.04.2019р.

Як зазначено в правовій позиції, яка була висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2188цс16 від 16.11.2016р.: «Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» М(Т)СБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону М(Т)СБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми у розмірі 100 800грн., перейшло право вимоги, яке ТОВ «СНП-Україна» на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мало би до відповідача ОСОБА_1 , а відтак, суд дійшов до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог М(Т)СБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 35, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, правовою позицією ВСУ в постанові від 16.11.2016р. у справі №6-2188цс16, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму понесених витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, у розмірі 100 800грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.