Житомирський апеляційний суд
Справа №611/558/12 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Коломієць О.С., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №611/558/12 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 на дії державного виконавця Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2022 року, постановлену під головуванням судді Янчук В.А. у м. Коростишеві,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів, у якій просив зобов`язати начальника Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Желєзну Т.С. здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів виходячи із виконавчого документа про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 06.09.2012 до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Коростишівському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження №611/558 від 17.05.2012 з примусового виконання виконавчого документа про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 06.09.2012 до повноліття сина, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказує, що на момент прийняття рішення суду про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходів, він працював та відповідно з нього стягували 1/4 від усіх доходів, проте з 2018 року він не працює, перебував як безробітний в Коростишівській районній філії Житомирського обласного центру зайнятості. Зазначає, що його стан здоров`я погіршився, він має лише дохід від тимчасових підробітків, які складають не більше 3000 грн на місяць. Стверджує, що протягом січня-жовтня 2021 року він сплатив аліменти у сумі 4000 грн., але має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 22 853,00 грн. Зазначає, що при розрахунку заборгованості Коростишівським ВДВС у Житомирському районні Житомирської області було взято середню заробітну плату для відповідної місцевості, а саме: 02.2021 - 10 445 грн.; 03.2021 - 10 445 грн.; 04.2021 - 11 676 грн.; 05.2021 - 11 676 грн.; 06.2021 - 11 676 грн.; 07.2021 - 11 676 грн.; 08.2021 - 11 676 грн.

Вказує, що він повідомляв державного виконавця Коростишівського ВДВС у Житомирському районні Житомирської області про те, що він тривалий час не працює, підробляє тимчасовими підробітками та погоджується сплачувати аліменти в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що державний виконавець повинен нарахувати йому аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто з лютого по травень 2021 року у розмірі 1197,50 щомісячно, а з липня по даний час 1255 грн щомісячно. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 22 853 грн та зобов`язати начальника Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області здійснити перерахунок.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2022 року та постановити нову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не всебічно та неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи. Вважає, що необхідно стягувати аліменти, як визначено в рішенні суду - в мінімальному розмірі, встановленому законодавством. Зазначає, що він не має змоги сплачувати кошти у більшому розмірі, в результаті чого в нього накопичується борг. Вказує, що всупереч нормам закону та інструкції державний виконавець при зміні способу нарахування аліментів, які він має сплачувати не повідомив його про вказані зміни внаслідок чого в нього виникла заборгованість в сумі 22 853 грн. Зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження та скарги відсутні документи з яких державний виконавець розраховував середню заробітну плату в м. Коростишеві, де він проживає. Вважає, що суд першої інстанції прийняв неправильну за своїм змістом та необґрунтовану ухвалу, яка не захищає його права, тому просить скасувати ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2022 року та постановити нову, якою задовольнити його скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до заочного рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 травня 2012 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

17 травня 2012 року Коростишівським районним судом Житомирської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно копії постанови від 29 травня 2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Коростишівського управління юстиції відкрито виконавче провадження №32808053 по вказаному вище виконавчому листу.

Відповідно до розрахунку заборгованості №20804 від 15.11.2021 зі сплати аліментів за виконавчим листом №611/558 від 17.05.2012 Коростишівського районного суду Житомирської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що начальником Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районні Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Желєзною Т.С. проведений розрахунок заборгованості по аліментам у відповідності до ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі середньої заробітної плати по району, де мешкає боржник. Сукупний розмір заборгованості станом на 01.11.2021 складає 22 853,00 грн.

Згідно довідки №304 від 21.10.2021 виданої Коростишівською районною філією Житомирського обласного центру зайнятості вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та перебував на обліку як безробітний в Коростишівській районній філії Житомирського обласного центру зайнятості з 24 квітня 2018 року по 03 лютого 2019 року.

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП.

Предметом розгляду скарги у даній справі є спір щодо нарахування заборгованості по сплаті аліментів у період з лютого 2021 року по жовтень 2021 року.

Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимога закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №760/4569/18-ц (провадження №61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеного у постанові від 07 травня 2018 року у справі №640/537/14-ц (провадження №61-15685св18) зробив висновок про те, що стаття 81 СК України та частина третя статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку.

Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, до поняття «заробіток» включає також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, відповідно до пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, утримання аліментів провадиться із суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Разом з тим наведений висновок щодо переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, стосується випадків, коли особа працює та отримує реальний заробіток як дохід, з якого й розраховується розмір аліментів або заборгованості.

Проте у цій справі спір виник з приводу розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів, який у період виникнення заборгованості за період із лютого 2021 року до жовтня 2021 року не працював та реальних доходів (реального заробітку) не отримував.

Згідно з частиною другою статті 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто у частині другій статті 195 СК України чітко визначено: заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713.

Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, тобто для обрахування суми обов`язкових податків та зборів у разі отримання особами реального заробітку (доходу).

Стаття 6 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників зборів, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Відповідно до статті 22 ПК України об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Отже, за змістом ПК України, об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є реальне майно та реальні дії з отримання доходів, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Проте середня заробітна плата для даної місцевості, із якої розраховуються аліменти у разі виникнення заборгованості в особи, яка не працювала, не належить до доходу (прибутку) або його частини, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника реального податкового обов`язку. Тобто середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник не є реальною і не може бути об`єктом оподаткування.

Також варто звернути увагу на те, що за змістом пункту 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих з інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості. Тобто довідка про інформацію про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості є самостійним документом, який береться до уваги при розрахунку заборгованості.

З огляду на наведене твердження апелянта про те, що розрахунок заборгованості зроблений на підставі середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості в порядку частини другої статті 196 СК України без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, є неправомірним та необґрунтованими.

Наведене також узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі №759/1727/16 (провадження №61-15882св20).

Таким чином, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги з тих підстав, що ОСОБА_1 не працював, тобто не мав реального заробітку, тому державний виконавець правомірно здійснив розрахунок виходячи із середньої заробітної плати для відповідної місцевості на час виникнення заборгованості.

Таким чином доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, що, відповідно, є підставою для його скасування, з огляду на викладене, є безпідставними.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 07 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 30 березня 2022 року.

Головуючий

Судді