Справа № 466/6740/21 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/4224/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 рокуЛьвівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення неправомірно нарахованих фінансових послуг та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов`язати відповідача АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок від тіла кредиту відрахувати неправомірно нараховані відсотки за користування кредитним лімітом з рахунку за номером IBAN: НОМЕР_1 за договором SAMDN5022 від 18.03.2013 за період 01.06.2017 року до повного закриття усіх рахунків за вказаним номером та договором. Окрім цього просить зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» припинити нарахування відсотків за користування кредитним лімітом з рахунку за номером IBAN: НОМЕР_1 , за договором SAMDN5022 від 18.03.2013 до повного закриття усіх рахунків за вказаним договором, а також повернути йому незаконно списані кошти із заробітної плати на суму 18 838,09 грн.

Крім цього, позивач вважає, що відповідач своїми діями заподіяв йому моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 700 000 грн. та просить таку стягнути в його користь.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 18.03.2013 року він та АТ КБ «ПриватБанк» (далі також «Банк», «ПриватБанк») уклали угоду № SAMDN5022 про відкриття банківського рахунку за номером IBAN: НОМЕР_1 .

Як військовослужбовець та учасник бойових дій, позивач звернувся до ПриватБанку із заявою та копіями документів з вимогою припинити нараховувати відсотки за користування кредитом та здійснити перерахунок і повернути неправомірно стягнені з нього відсотки за кредитом. Однак, банк відмовив у задоволенні заяви. У зв`язку із цим він вимушений був звернутись з позовом в суд.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12.01.2021 р. зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок суми тіла кредиту по угоді № SAMDN5022 від 18.03.2013 р. із врахуванням пільг, передбачених п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період з 01.06.2017 р. по 01.12.2020 р.

Однак, відповідач рішення не виконав. Натомість з АТ КБ «Приватбанк» постійно надходять дзвінки із погрозами щодо наслідків несплати кредиту , що негативно впливає на його психологічний стан, від чого погіршився стан здоров`я і через таке він не зміг належним чином здати тести на проходження конкурсу на вищу посаду.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення неправомірно нарахованих фінансових послуг та моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач не виконав рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12.01.2021 р., яким зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок суми тіла кредиту по угоді № SAMDN5022 від 18.03.2013 р. із врахуванням пільг, передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період з 01.06.2017 р. по 01.12.2020 р., та продовжує неправомірно нараховувати відсотки і списувати кошти заробітної плати за користування кредитним лімітом. Окрім того, зазначає, що суд залишив поза увагою вимогу про стягнення моральної шкоди. Вважає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок, про те, що позивач ставить аналогічні вимоги, змінивши лише дати періоду стягнення з 01.06.2017 р. до повного закриття усіх рахунків за укладеним з ним договором. Зазначає, що оскільки відповідач продовжує в неправомірних розмірах нараховувати відсотки за користування кредитним лімітом, а тому наявні нові підстави для позову, вимоги є новими та самостійними, а не аналогічними. Окрім того, вважає, що суд зробив помилковий висновок про безпідставність та неефективність вимог про відрахування від тіла кредиту суми неправомірно нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом та зобов`язання відповідача припинити нарахування йому відсотків за використання кредитним лімітом. Також зазначає, що в рішенні суду відсутні мотиви прийняття чи неприйняття доказів, суд не надав оцінку доказам, чим порушив норми процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

14 лютого 2022 року від АТ КБ «Приват Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник банку просить відмовити скаржнику в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін. Звертає увагу, що заявлені позовні вимоги вже були предметом судового розгляду, за результатами якого ухвалено рішення від 12 січня 2021 року у справі №466/6740/21 Шевченківським районним судом м.Львова і виконання зазначеного рішення має здійснюватися в порядку передбаченими нормами права, а не шляхом подання нового позову. Також звертає увагу, що позовні вимоги позивача не забезпечують відновлення його прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що частина позовних вимог вирішена рішенням суду ухваленим 12 січня 2021 року яке перебуває на виконанні, моральна шкода є недоведеною через відсутність причинно наслідкового зв`язку між діями відповідача і погіршенням стану здоров`я та не здачею тестів.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.03.2013 року ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» (далі також «Банк», «ПриватБанк») уклали угоду № SAMDN5022 про відкриття банківського рахунку за номером IBAN: НОМЕР_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12.01.2021 р. зобов`язано Акціонерне Товариство Комерційний банк «Приватбанк» здійснити перерахунок суми тіла кредиту із нарахованими відсотками за користування кредитним лімітом за договором № SAMDN5022 від 18.03.2013р., укладеним із ОСОБА_1 , із врахуванням пільг, передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період з 01.06.2017р. по 01.12.2020р.

Окрім цього, у рішенні суд зазначив, що вважає вимоги ОСОБА_1 про відрахування суми неправомірно нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом з рахунку за номером IBAN: НОМЕР_1 , за договором SAMDN5022 від 18.03.2013 за період 01.06.2017 - 01.12.2020р., а також зобов`язання відповідача припинити нарахування йому відсотків за використання кредитним лімітом за договором SAMDN5022 від 18.03.2013, починаючи з 01.10.2020 р., безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

У даному позові позивач ставить аналогічні вимоги, змінивши лише дати періоду стягнення з 01.06.2017 р. до повного закриття усіх рахунків за укладеним з ним договором.

Колегія суддів вважає такий спосіб захисту порушених прав на думку позивача неефективним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки захист порушених прав позивача відбулося при постановленні Шевченківським районним судом міста Львова рішення 12 січня 2021 року.

Колегія суддів враховуючи ту обставину, що згадане рішення суду на момент розгляду справи не є виконаним, відсутні підстави вважати наявність порушених прав позивача відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України).

Частиною 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить й відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Ст. 1167 ЦК України передбачає, що зобов`язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності :

- моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага,-

- неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди,

- причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою,

- вини заподіювача шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сам факт порушення відповідачем прав позивача, встановленого рішенням суду не може бути беззаперечним фактом щоб вважати, що відповідачем завдано позивачу моральну шкоду в розмірі 700 000 грн. і така шкода стала підставою погіршення його стану здоров`я та стала причиною нездачі тестів під час конкурсу на зайняття вищої посади.

Колегія суддів вважає, що позивачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано суду належних доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди та документально не підтверджено вчинення відповідачем відносно нього дій, внаслідок яких йому завдано шкоди, не може бути безумовною підставою для визнання його позовних вимог обґрунтованими.

Також, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2021 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 22 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник