ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого Пищиди М.М.
суддів Куценко Т.Р., Деркач Н.М.
за участю секретаря судового засідання Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа виконавчий комітет Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа виконавчий комітет Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову зазначив, що 13.09.2002 року за рішенням начальника прикордонної застави «Севастополь» в/ч НОМЕР_1 йому надано житлову площу трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
25.09.2006 року прокуратурою Ленінського району м. Дніпропетровська відносно позивача порушено кримінальну справу № 67069049 за ч. 2 ст. 365 КК України в редакції 1960 року.
04.10.2011 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позивач визнаний винним у скоєні злочинів передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України. Призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
13.10.2011 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд. В іншому складі. Міру запобіжного заходу змінено з тримання під вартою на підписку про невиїзд з м. Дніпропетровська.
22.11.2013 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позивача визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
20.02.2014 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.
11.12.2018 року постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, на підставі ч. 3 ст. 264, ч. 2 ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року) кримінальну справу за обвинуваченням позивача закрито, оскільки під час судового розгляду прокурор дійшов до переконання, що дані досудового слідства не підтверджують пред`явленого підсудному обвинувачення та відмовився від підтримання обвинувачення.
Внаслідок окупації сухопутної території міста Севастополя в період незаконного засудження позивача, повернення його житлової площі трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , неможливе.
Згідно надісланого позивачу суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Воробйовим В.Л. повідомлення, для надання рівноцінного впорядкованого жилого приміщення він має право звернутись до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради.
За результатами розгляду звернення до вказаного департаменту, прийняте рішення від 13.03.2019 року № 17/3-22 про відмову у задоволенні заяви, з посиланням, що дане питання належить до компетенції Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради.
Позивач не погоджується з вказаним рішенням та вважає його незаконним, оскільки чинним законодавством чітко визначено повернення громадянинові, який втратив право користування жилим приміщенням внаслідок незаконного засудження, раніше займаного жилого приміщення.
Встановлено, що у разі неможливості повернення, місцеві органи влади і самоврядування, визначенні в повідомленні за формою, що встановлена в додатку до Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", надають йому поза чергою протягом шести місяців з дня звернення, рівноцінне впорядковане жиле приміщення з урахуванням складу сім`ї та діючих норм жилої площі.
Оскільки відповідно до надісланого позивачу повідомлення, надання рівноцінного впорядкованого жилого приміщення позачергово протягом шести місяців у даному випадку віднесено до компетенції Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, тому відмова останнього є незаконною.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд зобов`язати Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради надати йому рівноцінне житлове приміщення.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, третя особа виконавчий комітет Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.262, ч.1 ст.263 КК України.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2018 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.1 ст.262, ч.1 ст.263 КК України, на підставі ч.2 ст.282 КПК України (в редакції Закону від 28.12.1960 року), закрито, у зв`язку з тим, що під час судового розгляду прокурор прийшов до переконання, що дані судового слідства не підтверджують пред`явленого обвинувачення, а тому останній, керуючись вимогами ст.ст.264, 282 КПК України (в редакції Закону від 28.12.1960 року) відмовився від обвинувачення і у своїй постанові від 30.10.2018 року виклав мотиви відмови.
В ухвалі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2019 року у справі № 199/4997/15 зазначено наступне:
Відповідно копії витягу з наказу № 22 ос від 08.02.2006 року начальника Управління УМВС України в м. Севастополі по особовому складу рядового міліції ОСОБА_1 , який прибув для проходження служби з курсів початкової підготовки Одеського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ України призначено на посаду оперуповноваженого відділення боротьби з незаконним обігом наркотиків Нахімовського РВ УМВС України в м.Севастополі з 25.01.2005 року.
25.09.2006 року постановою прокурора Ленінського району м.Дніпропетровська порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 365 КК України (в порядку КПК України 1960 року).
Відповідно копії протоколу слідчого прокуратури Ленінського району м.Дніпропетровська від 25.09.2006 року було затримано ОСОБА_1 , як підозрюваного у скоєнні злочину.
28.09.2006 року строк затримання ОСОБА_1 продовжений до 10 діб.
05.10.2006 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення за ст.ст.129 ч.1, 263 ч.1 КК України.
05.10.2006 року на підставі постанови Ленінського районного суду м.Дніпропетровська обвинуваченому ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Засуджений 04.10.2011 року Ленінським районним суду м. Дніпропетровська за ст.ст.129 ч.1, 262 ч.1 263 ч.1, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі.
Згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2011 року вирок скасовано, а справа направлена на новий судовий розгляд. Міра запобіжного заходу змінена на підписку про невиїзд. Звільнений з-під варти в залі суду.
Отже позивач був підданий незаконному кримінальному переслідуванню, яке закінчилось закриттям кримінальної справи щодо нього.
Згідно повідомлення судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Воробйова В.Л. позивачу роз`яснені права визначені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», серед яких зокрема, право на звернення до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради з вимогою про повернення раніше займаного жилого приміщення, а при неможливості повернення, надання іншого рівноцінного впорядкованого жилого приміщення.
26.02.2019 року позивач звернувся до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради із заявою, у якій просив надати йому протягом шести місяців з дня звернення в місті Дніпрі рівноцінне впорядковане жиле приміщення з урахування складу сім`ї та діючих житлових норм.
Листом Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради від 13.03.2019 року № 17/3-22 позивачу було повідомлено, що дане питання не належить до компетенції Департаменту.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 62 Конституції України, у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відповідно до п.2 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" відшкодуванню громадянинові підлягають майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.
Відповідно до частини 2 ст. 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" майно, зазначене в п. 2 ст. 3 Закону (конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення. Пересилка або доставка майна провадиться також за рахунок цих органів. У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина з вимогою про відшкодування шкоди.
Статтею 9 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" передбачено, що місцеві органи влади і самоврядування протягом місяця з дня звернення повертають громадянинові, який втратив право користування жилим приміщенням внаслідок незаконного засудження, жиле приміщення, яке він займав раніше, а якщо воно не збереглося в натурі, протягом шести місяців з дня звернення громадянина позачергово надають йому в тому ж населеному пункті рівноцінне впорядковане жиле приміщення з урахуванням складу сім`ї та діючих норм жилої площі.
У пункті 21 вказаного Положення зазначено, що згідно з ст.9 Закону місцеві органи влади і самоврядування протягом місяця з дня звернення повертають громадянинові, який втратив право користування жилим приміщенням внаслідок незаконного засудження, раніше займане жиле приміщення, а у разі неможливості повернення (будинок знесений або перебудований в нежилий, після капітального ремонту жиле приміщення, яке займав громадянин, більше не існує або воно суттєво зменшено в розмірі, жиле приміщення у встановленому законом порядку надано іншому громадянинові тощо), надають йому поза чергою протягом шести місяців з дня звернення громадянина в тому ж населеному пункті рівноцінне впорядковане жиле приміщення з урахуванням складу сім`ї та діючих норм жилої площі.
Так, звертаючись до суду, позивач зазначив, що оскільки кримінальну справу за обвинуваченням позивача закрито та внаслідок окупації сухопутної території міста Севастополя в період незаконного засудження позивача, повернення його житлової площі трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , неможливе просив суд зобов`язати Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради надати йому рівноцінне житлове приміщення. Право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 він набув 13.09.2002 року. Набуття права власності на вказану квартиру підтверджується штампом у його паспорті про реєстрацію місця проживання.
Між тим, позивачем не доведено, що він втратив право користування жилим приміщенням, раніше займане жиле приміщення, внаслідок незаконного засудженням.
Натомість за правилом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Втім, жодних доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог у цій справі судом не здобуто.
Крім того, оскільки нерухоме майно яке б перебувало у власності чи користуванні позивача на території міста Дніпра відсутнє, то відповідно у Дніпровської міської ради та її виконавчих органів відсутній обов`язок з надання позивачу житлового приміщення, яке було ним втрачене внаслідок незаконного засудження.
З огляду на викладене суд першої інстанції на підставі належним чином, з дотриманням положень процесуального закону оцінених доказів правильно встановив фактичні обставини справи, визначився із застосуванням норм матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відсутності підстав для покладення обов`язку на Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради обов`язку надати позивачу рівноцінне житлове приміщення, оскільки позивачем не надано належних доказів.
Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: