Провадження № 22-ц/801/257/2022
Провадження № 22-ц/801/314/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 рокуСправа № 127/16442/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Якименко М.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2021 року, ухвалене суддею Воробйовим В.В. в м. Вінниці, повний текст рішення складено 15 грудня 2021 року, та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року, ухвалене суддею Воробйовим В.В. в м. Вінниці, повний текст додаткового рішення складено 23 грудня 2021 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» про визнання кредитного та іпотечного договорів припиненими,

встановив:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати припиненим договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №17-12-19-01-Ш, укладений 17.12.2019 між ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та ним;

- визнати припиненим іпотечний договір, укладений 17.12.2019 між ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» та ним у якості забезпечення виконання зобов`язання за договором №17-12-19-01-Ш від 17.12.2019.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.12.2019 між ним та ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» було укладено договір №17-12-19-01-Ш про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. За умовами договору позивач отримав грошові кошти в розмірі 80 000 грн на термін по 16.12.2020. В якості забезпечення своїх зобов`язань за договором, позичальник надав в іпотеку кредитодавцю нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, зокрема, він вніс на рахунок ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» грошові кошти в розмірі 80 000 грн, у зв`язку з чим необхідно визнати належне виконання кредитного договору та зняти обтяження з предмету іпотеки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24 649,72 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційні скарги, в яких просить їх скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні заяви ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» про ухвалення додаткового рішення відмовити.

В скарзі зазначає, що оскільки він виконав зобов`язання відповідно до умов кредитного договору в повному обсязі, а саме 02.06.2021 сплатив на користь товариства решта коштів, відтак такий договір підлягає визнанню як припинений; відповідач має право на стягнення з нього тільки 3% річних від простроченої суми за кредитним договором, що становить 1 104,66 грн, а сплачена ним сума на користь товариства перевищує вказаний розмір, що свідчить про повне виконання зобов`язань за кредитним договором. Що стосується додаткового рішення, то позивач не отримував жодних документів на підтвердження розміру понесених відповідачем судових витрат.

У поданих на апеляційні скарги відзивах ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2021 року та стягнути з позивача судові витрати.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 17.12.2019 між ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено договір №17-12-19-01-Ш надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно умов договору кредитодавець зобов`язався надати грошові кошти позичальникові у сумі 80 000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 42% річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених цим договором. Тип процентної ставки - фіксована.

Строк дії договору - дванадцять місяців від дати отримання кредиту - з 17.12.2019 по 16.12.2020 року.

Сторонами договору було також підписано Додаток № 1 до договору № 17-12-19-91-ІІІ, яким встановлена періодичність та розміри платежів Позичальника з повернення кредиту та сплати процентів.

Пунктом 2 Додатку встановлена загальна вартість кредиту, виключно за умови дотримання Позичальником Графіку розрахунків.

В цей же день ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» із заявою на отримання позики, в якій просив перерахувати на розрахунковий рахунок 65 000 грн., надав доручення на виплату, за рахунок отриманого кредиту 10 500 грн. ФОП ОСОБА_2 як оплату за надані послуги згідно акту прийому-передачі наданих послуг №1 до договору про надання послуг №КБ 17-12-19-01-Ш від 17.12.2019, 4 500 грн. ОСОБА_3 , як оплату за вчинення нотаріальних послуг (а.с.110).

Цього ж дня на забезпечення виконання ОСОБА_1 (іпотекодавця) зобов`язання, що випливає з укладеного між ним та ТОВ «ГЕЛЕКСІ ФІНАНС» (іпотекодержателем) вказаного вище договору №17-12-19-01-Ш від 17 грудня 2019 року, укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а.с. 97-105).

Згідно квитанції від 02.06.2021 позивачем було внесено грошові кошти в розмірі 80 000 грн на погашення кредитної заборгованості за договором №17-12-19-01-Ш від 17.12.2019 (а.с.19). Факт надходження вказаних коштів відповідачем не заперечується.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань належним чином та в повному обсязі, що унеможливлює застосування таких юридичних наслідків, як припинення зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами.

Проаналізувавши апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апелянт, не погодившись з рішенням суду, не спростовує висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів, дослідивши умови договору позики та докази у справі, погоджується з висновком суду першої інстанції.

У п. 1.5. договору зазначено, що строк дії договору: кредит надається строком на дванадцять місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 17 грудня 2019 року по 16 грудня 2020 року. У разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати пені, штрафів та інших нарахувань передбачених договором, дія даного договору продовжується до повного виконання позичальником зобов`язань, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі, визначеному п.7.1. договору, пеня за неналежне виконання позичальником зобов`язань нараховуються в розмірі, визначеному п.8.3. договору до повного розрахунку за договором.

Відповідно до п. 1.8. договору, реальна річна процентна ставка складає 54,97% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 155,13% від суми кредиту або 124 100 грн. Проценти (відсотки) за користування кредитом 42,00% від суми кредиту (у процентному виразі) або 33 600 грн (у грошовому виразі). Вартість послуг кредитного посередника 10 500 грн. Вартість послуг за вчинення нотаріальних дій 4 500 грн.

У п. 3.6 договору зазначено, що сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку розрахунків, яким регламентовано періодичність, строки та розміри платежів за договором (Додаток №1), що є невід`ємною частиною цього договору. У разі допущення позичальником порушень виконання графіку розрахунків, розмір щомісячно нарахованих відсотків змінюватиметься відповідно до абз. 2 п. 1.1 та п. 7.1 цього договору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що сторони дійшли згоди про те, що у випадку порушення позичальником графіку розрахунків (Додатку №1 до даного договору), а саме: ненадходження планового щомісячного платежу в повному обсязі та в строки передбачені графіком розрахунків, з наступного дня кредит за договором автоматично визначається кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визначення кредиту кредитом з підвищенним ризиком відсотки за користування кредитом нараховуються в розмірі 720 відсотків річних за користування кредитом.

При порушенні позичальником будь-якого зобов`язання по сплаті кредиту та/або відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день тривання порушення позичальником від суми простроченого зобов`язання (п. 8.3 договору).

З матеріалів справи (відзив на позов) вбачається, що позивач 20.01.20 та 25.02.20 року сплатив по 2800 грн..

В березні та квітні 2020 року позивач не здійснив обов`язкових платежів, чим порушив умови кредитного договору, і як наслідок, банк має право вимагати у позичальника сплатити штрафні санкцій та проценти в підвищеному розмірі відповідно до умов кредитного договору договору.

04 травня 2020 року позичальник сплатив 5600 грн, а 22 травня 2020 року сплатив 2800 грн. Можна припустити, що платіж в розмірі 5600 грн - це погашення заборгованості за березень та квітень, однак таке погашення здійсненне з порушенням умов кредитного договору.

В подальшому позичальник сплачував щомісячно до дня закінчення строку дії договору по 2800 грн.

Після 16.12.2020 року (19.01 та 18.02.2021 року) позичальник здійснив ще два платежі по 2800 грн. незрозумілого походження, адже кредитним договором не передбачено сплата платежів в такому розмірі після закінчення строку дії договору.

Останній платіж позичальник здійснив 02.06.2021в розмірі 80000 грн. Цей платіж позичальник повинен був сплатити в останній день дії строку договору - 16.12.2020 року, отже, здійснений він теж з порушенням умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт не заперечував порядок внесення ним платежів, а також не надав доказів, які б стверджували протилежне сказаному у відзиві щодо платежів позичальника.

Частина 1 статті 599 ЦК України - зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, позивач, явно порушив умови договору про надання коштів у позику, і як наслідок, у кредитодавця виникає право на вимогу до позичальника по зобов`язання зі сплати штрафних санкцій та відсотків у підвищеному розмірі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 Додатку до кредитного договору, виключно за умови дотримання Позичальником Графіку розрахунків, загальна вартість кредиту складає 155,13% від суми кредиту або 124 100 грн., з чого можна зробити висновок, що вразі порушення позичальником Графіку, вартість кредиту буде інша, і вона встановлена умовами самого кредитного договору.

Позивач стверджує, що він виконав свої зобов`язання за умовами договору, помилково стверджуючи при цьому, що він зобов`язання виконав належним чином.

Здійснення всіх обов`язкових платежів за договором, але з порушенням строків їх здійснення, є порушенням зобов`язання, в розумінні ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Підсумовуючи: в разі порушення зобов`язання за договором, виникають зобов`язання іншого характеру, які припиняються вже у випадку їх виконання або за строками давності звернення з такими вимогами до боржника.

Факт не звернення кредитодавця до позичальника (чи до суду) з вимогами про стягнення заборгованості ( в т.ч. штрафних санкцій) на час звернення ОСОБА_1 до суду, теж не стверджує про припинення зобов`язань позичальника перед кредитодавцем, адже строк позовної давності не сплив.

Вимоги про припинення договору, за яким зобов`язання не припинились, є безпідставними.

Через безпідставність вимог позову про визнання припиненим кредитного договору, безпідставними є вимоги про визнання припиненим договору іпотеки, адже, згідно з п. 4.2., 4.3. іпотечного договору, іпотека припиняється виконанням забезпеченого нею основного зобов`язання.

Такі ж правила встановлені статтею 3 Закону України «Про іпотеку» - Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Посилання апелянта в скарзі на постанову КСЦ ВС від 17.10.2018 року у справі № 308/10886/15 є неприйнятним, оскільки судове рішення у тій справі ухвалене за абсолютно іншими правовідносинами.

Відтак, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є законним.

Суд першої інстанції додатковим рішенням від 23 грудня 2021 року стягнув з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24649,72 грн.

Що стосується апеляційної скарги на додаткове рішення, то її вимоги мотивовані тим, що позивач не отримував жодних документів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, чим порушений принцип змагальності сторін, тому додаткове рішення не обґрунтоване належними доказами.

Такі мотиви скарги на додаткове рішення є голослівними, адже, суд першої інстанції зазначив докази на обґрунтування понесених витрат відповідача на правничу допомогу, зокрема, договір про надання правової допомоги, в якому йде мова про розмір плати, складові правничої допомоги тощо; ордер адвоката; акти приймання -передачі виконаних робіт; ряд платіжних доручень, наказів, та посадкових документів.

Апелянт, в свою чергу, не спростовує жоден із зазначених судом доказів, а лише оперує загальними принципами цивільного судочинства, а тому апеляційний суд позбавлений можливості проаналізувати, порівняти те, що є з тим, що просять, та надати відповідну оцінку правильності висновкам суду першої інстанції в частині судових витрат.

Крім того, згідно з частиною п`ятою статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони.

Суд першої інстанції в рішенні наголосив на тому, що такого клопотання представник позивача не заявляв. Апелянт у скарзі не спростував такий висновок суду, і з цього приводу нічого не зазначив, обмежившись лише фактом порушення судом принципу доказування.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги на додаткове рішення є необґрунтованими, рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні в цій частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2021 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко