ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1546/21 Номер провадження 22-ц/814/491/22Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л. Г. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах адвокатом Здебською Ольгою Павлівною, на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначені) по справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 13.12.2021 заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про забезпечення позову до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання недійсним наказу та скасування запису про державну реєстрацію права власності - задоволено частково.

До набрання чинності рішенням у справі заборонено:

- ОСОБА_9 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :00:005:0212;

- ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :00:005:0214;

- ОСОБА_8 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :00:005:0215;

- ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :00:005:0210;

- ОСОБА_11 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :00:005:0211;

- ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :00:005:0213;

- ОСОБА_10 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням, передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельної ділянки площею 2,0 га, кадастровий номер :00:005:0208.

В іншій частині в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала допущена до негайного виконання.

ОСОБА_1 , в особі уповноваженого представника - адвоката Здебської О.П., в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити новее судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції всупереч сталим правовим позиціям Верховного Суду у спорах з подібними обставинами і спірними правовідносинами не дотримався принципу співмірності, не дав належної оцінки доводам заяви про забезпечення позову, які грунтуються на припущеннях, та не звернув уваги, що, зважаючи на предмет спору, рішення у цій справі не підлягає примусовому виконанню.

Наслідком вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення є фактичне позбавлення відповідачів як законних власників землі права на отримання доходу від її використання.

Судом безпідставно не застосовані норми ч.4 ст.154 ЦПК України у частині вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Зертається уваге на те, що заява про забезпечення позову розглянута судом до відкриття провадження у справі - позов залишений без руху і до сих пір недоліки позовної заяви не усунуті, що може свідчити про неналежне виконання позивачами своїх процесуальних обов`язків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2021 року ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, просили ухвалити рішення, яким визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №1401-СГ від 10 лютого 2021 року, яким затверджено проект землеустрою і передано у власність відповідачам земельні ділянки (по 2 га кожному) для ведення особистого селянського господарства, і скасувати записи про державну реєстрацію права власності відповідачів на надані їм земельні ділянки.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_12 з квітня 2004 року є співвласниками земельної ділянки площею 14.57 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Токарівської сільської ради (на даний час Заводської міської ради) для спільного ведення селянського (фермерського господарства).

У квітні 2006 року помер один із співвласників земельної ділянки - ОСОБА_12

26 липня 2021 року його спадкоємцю ОСОБА_5 державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј земельної ділянки у зв`язку з відсутністю відомостей про таку земельну ділянку у Державному земельному кадастрі.

Після звернення позивачів до спеціаліста для виготовлення технічної документації на їхню земельну ділянку їм стало відомо, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстроване право власності відповідачів на земельні ділянки, які частково накладаються на належну позивачам земельну ділянку.

З наведених підстав позивачі вважали, що оспорюваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області порушено їхнє право спільної часткової власності на земельну ділянку.

У заяві про забезпечення позову позивачі послалися на ризик відчуження відповідачами їхніх земельних ділянок третім особам, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на характер спору між сторонами достатнім та необхідним буде заборона відповідачам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням або передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам спірними земельними ділянками.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Предметом спору у цій справі є вимога про визнання незаконним рішення уповноваженого державного органу, на підставі якого відповідачі набули у власність земельні ділянки, тобто між сторонами виник спір щодо законності набуття відповідачами у власність земельних ділянок.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном застосовується принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в частині 1 статті 317 ЦК України, у тому числі й право володіння.

Тобто в Україні у сфері обігу нерухомості діє «принцип внесення», в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин, договір, акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

Право власності відповідачів на спірні земельні ділянки зареєстроване у встановленому порядку, отже їхнє право власності є правомірним доки протилежного не буде встановлено рішенням суду у цій справі.

Суд першої інстанції, стверджуючи про те, що вжиті ним заходи забезпечення позову забезпечують баланс інтересів обох сторін, одночасно без будь-яких обґрунтувань заборонив відповідачам передавати їхні земельні ділянки у користування іншим особам, що, на переконання апеляційного суду, безпідставно обмежує право відповідачів на володіння (користування) їхніми землями, адже відповідачі як чинні власники землі несуть особистий ризик перед третіми особами за негативні наслідки, які, можливо, настануть у разі задоволення позову.

В апеляційній скарзі не наведено існування обставин, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України, які і обґрунтованих доводів щодо доцільності вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд частково погоджується із доводами апеляційної скарги і приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід змінити шляхом виключення з її резолютивної частини указівки про заборону відповідачам передавати свої земельні ділянки у користування іншим особам на підставі цивільно-правових угод.

За змістом ст.141, ст.265, ст.265 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати судовим рішенням, яким вирішений по суті спір між сторонами.

Оскільки питання про вжитя заходів забезпечення позову не є рішенням суду по суті спору, то відсутні підстави для ухвалення рішення про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Здебською Ольгою Павлівною, задовольнити частково.

Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 13 грудня 2021 року змінити, а саме виключити з її резолютивної частини указівку про заборону ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 вчиняти будь-які дії, пов`язані з передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельних ділянок площею 2,0 г з кадастровими номерами :00:005:0212; :00:005:0214; :00:005:0215; :00:005:0210; :00:005:0211; :00:005:0213; :00:005:0208.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 березня 2022 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді А.І. Дорош

В.М. Триголов