ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2731/21 Номер провадження 22-ц/814/931/22Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2021 року, прийнятого під головуванням судді Городівського О.А. в м.Миргороді, зі складанням повного тексту 29 грудня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом. Зазначала, що за її заявою від 27.09.2019 року про вчинення кримінального правопорушення 11.10.2019 року Миргородською окружною прокуратурою Полтавської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000803 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Ухвалами слідчих суддів, неодноразово зобов`язано слідчого та дізнавача вчинити процесуальні дії. Вказує на навмисне затягування досудового розслідування слідчим ОСОБА_2 та допущену бездіяльність в частині нездійснення процесуальних дій дізнавачем ОСОБА_3

Вважає, що тривале розслідування кримінального провадження негативно впливає на її моральний стан, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідачів у відшкодування завданої моральної шкоди 100 000 грн.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення обґрунтоване тим, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 11.10.2019 року працівниками Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області внесено відомості до ЄРДР за №0000803 про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Досудове розслідуванням здійснювали слідчий СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 та дізнавач СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30 жовтня 2020 року зобов`язано дізнавача ОСОБА_3 чи слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області невідкладно розглянути клопотання заявника ОСОБА_1 (а.с. 4)

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 липня 2020 року скасовано постанову старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 від 26.06.2020 року про відмову в задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_1 щодо застосування заходів безпеки та зобов`язано старшого слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 здійснити належну перевірку заяви ОСОБА_1 від 26.06.2020 року та прийняти рішення у відповідності до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві». (а.с. 5-6)

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року зобов`язано слідчого СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області невідкладно розглянути клопотання потерпілої ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 220 КПК України та повідомити про результати розгляду клопотання. (а.с. 7)

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 січня 2021 року встановлено дізнавачу СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області строк для проведення процесуальних дій, необхідних та достатніх для прийняття остаточного рішення в один місяць з моменту постановлення ухвали слідчого судді. (а.с. 9-10)

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2021 року зобов`язано керівника Миргородської місцевої прокуратури чи особу, яка виконує його обов`язки, внести до ЄРДР відповідні відомості за заявою про злочин ОСОБА_1 від 09.02.2021 року в порядку ст. 214 КПК України, у якій повідомляється про умисне невиконання слідчим С.В. Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_2 ухвал слідчих суддів Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, своє рішення мотивував тим, що позивач пред`явила позов до неналежного відповідача та не скористалася своїм правом заміни на належного відповідача в порядку, визначеному ст. 51 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».

Згідно із ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зроблено висновок, що «як свідчить тлумачення статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості».

Суд першої інстанції вірно зазначив, що законом чітко виділено належного суб`єкта, який відповідає у деліктних правовідносинах за шкоду, заподіяну службовими особами органу досудового розслідування і це є держава, а не конкретні посадові особи, чиїми діями було завдано шкоду.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначений висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

За таких обставин, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.04.2022 р.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна