ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2065/22 Справа № 201/1577/21 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
УХВАЛА

17 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

клопотання ОСОБА_1 щодо призначення судової психологічної експертизи

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2021 року

по цивільній справі за позовом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, про визнання незаконним вивезення та утримання малолітньої дитини, зобов`язання повернути малолітню дитину до Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії, відібрання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про визнання незаконними дій по вивезенню і утриманню дитини, зобов`язання вчинити дії з забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії та відібрання дитини.

Позов мотивований тим, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали шлюб 07 червня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина - ОСОБА_5 у місті Кривий Ріг, Дніпропетровська область, Україна.

04 травня 2018 року позивач подав клопотання про видачу візи для дружини та доньки, для того, щоб вся родина проживала разом в ОСОБА_6 .

06 березня 2019 року, коли надано було візи ОСОБА_4 з дитиною ОСОБА_5 прибули до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії; дитині в Британії було видано паспорт громадянки Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

06 вересня 2019 року без дозволу та відома позивача відповідач разом з дитиною виїхала з Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії в Україну. Позивач не давав своєї згоди на переїзд дитини на постійне місце проживання в Україну і вказав, що відповідач самостійно змінила місце проживання спільної малолітньої дитини і визначила її нове місце проживання в Україні з порушенням батьківських прав позивача.

У зв`язку з цим, 11 жовтня 2019 року до Міністерства юстиції України як Центрального органу з виконання на території України через Центральний орган Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії надійшла заява позивача про сприяння поверненню дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. 04 листопада 2019 року Міністерство юстиції України через Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області звернулося до відповідача з метою роз`яснення положень Конвенції 1980 року та отримання згоди на добровільне повернення дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

08 січня 2019 року відповідач надіслала на електронну пошту ГТУЮ у Дніпропетровській області заяву-пояснення, відповідно до яких вона повідомила, що вони не мають жодних суперечок з позивачем щодо місця проживання дитини, а також про те, що позивач прилітав та з 23 грудня 2019 року по 01 січня 2020 року перебував в Україні та не повідомив про свій намір повернути дитину без матері до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Враховуючи, що мати дитини відмовилась добровільно повертати дитину в Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії у березні 2020 року Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) від імені заявника було подано позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Через перемовини між сторонами, відповідач погодившись повернутись до Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії разом із дитиною до суду позивачем було надано заяву про залишення даного позову без розгляду. Ухвалою судді від 23 вересня 2020 року позовні вимоги було залишено без розгляду та ухвала набрала законної сили.

Враховуючи, що мати дитини відмовилась добровільно повертати дитину в Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) від імені заявника було повторно подано позов до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2021 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано незаконним утримування відповідачем ОСОБА_1 на території України малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 повернути малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця постійного проживання батька в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії.

Покладено витрати, пов`язані з поверненням дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, на позивача.

Допущено негайне виконання цього рішення у частині повернення дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, до батька - позивача.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

15 лютого 2022 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 адвоката Брюховецького М.М. про призначення судової психологічної експертизи.

Клопотання мотивоване тим, що для з`ясування ступеню адаптації ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її соціалізації в Україні, необхідно призначити судову психологічну експертизу, оскільки дані обставини що мають для справи безпосереднє значення.

Перевіривши доводи заявника та вислухавши думку учасників справи з приводу поданої заяви, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (частина перша статті 104 ЦПК України).

Також, за змістом статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, що стороною відповідача не обґрунтовано неможливість заявлення відповідного клопотання про призначення судової експертизи під час розгляду справи судом першої інстанції, колегія вважає, що апелянтом не обґрунтовано винятковість випадку заявлення такого клопотання в суді апеляційної інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та не надано відповідних доказів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц (провадження № 61-4848св19) зазначено: «Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

За змістом частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 638/13998/14-ц, аналогічний правова позиція Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 458/867/15-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 вересня 2019 року у справі № 922/393/18 зазначено, що:

«при цьому апеляційним судом обґрунтовано відхилено клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.03.2019 № 615/0/45-19 через те, що цей витяг датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто це доказ, який взагалі не існував на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15».

Такий правовий висновок викладений у Постанові ВС від 10.03.2021 по справі № 522/16044/20.

Подане клопотання щодо призначення судової психологічної експертизи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачем порушено порядок подання доказів.

Надавши до апеляційного суду вказане клопотання, відповідач жодним чином не обґрунтував та не підтвердив за допомогою належних засобів доказування факт неможливості подання ним такого клопотання до суду першої інстанції до закінчення розгляду справи, що в свою чергу унеможливлює його прийняття судом апеляційної інстанції.

Отже, ураховуючи викладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні даного клопотання, як необґрунтованого.

Керуючись ст. 103, 260, 261 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо призначення судової психологічної експертизи відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко