П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року

м. Рівне

Справа № 565/1561/20

Провадження № 22-ц/4815/423/22

Головуючий у Кузнецовському міському суді

Рівненської області: суддя Малков В.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

14 год. 34 хв. 11 листопада 2021 року в м. Вараш

Рівненської області

Повний текст складено 12 листопада 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, з якою проживає малолітня дитина, до досягнення трирічного віку дитиною,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини, з якою проживає малолітня дитина, до досягнення трирічного віку дитиною.

Мотивуючи свої вимоги, покликалась на те, що сторони перебували в сімейних відносинах без шлюбу. У 2020 році у неї народилась дочка ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач. При реєстрації народження доньки відомості про батька були зазначені за вказівкою позивача відповідно до ст. 135 СК України, оскільки відповідач не подав заяву про визнання себе батьком. На даний час матір з дитиною проживає разом, а відповідач ухиляється від утримання неповнолітньої дочки, хоча має таку можливість, адже працевлаштований. Зі свого боку, позивач ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці для догляду за донькою і на її утриманні також перебуває неповнолітній син від першого шлюбу.

З наведених підстав просила визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Вараш Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на свою користь на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Стягнути з ОСОБА_1 на своє утримання, як матері з якою проживає дитина віком до трьох років, аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Вараш Рівненської області (актовий запис за № 243 від 06.08.2020 року, свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Вараським міським відділом РАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 06 серпня 2020 року).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу де він покликався на його незаконність та необґрунтованість в частині визначеного розміру аліментів та часу, з якого присуджено їх стягувати. На переконання заявника, рішення в цій частині прийняте внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам і ним неправильно застосовані норми матеріального та порушено норми процесуального права.

На обґрунтування апеляційної зазначалось, що при визначені розміру аліментів судом не враховано стан здоров`я відповідача. Стверджував, що має захворювання опорно-рухової системи, що потребує вартісного лікування. Також покликався на те, що на час звернення позивача до суду відповідач не перебував в статусі батька і ним він вважатиметься лише після набрання законної сили рішення суду в цій справі. Відтак й обов`язок зі сплати аліментів повинен наставати з дня набрання судовим рішенням законної сили.

З викладених міркувань просив змінити оскаржуване рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини та стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/7 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але неменше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

У поданому відзиві позивач просила залишити рішення суду без змін. Покликалась на те, що заявник не перебуває на диспансерному обліку у сімейного лікаря із вказаним ним діагнозом, а проходить лише профілактичне лікування. Останній працює у відокремленому підрозділі Рівненської атомної електростанція, а ще має додаткову роботу водія таксі. Маючи такий діагноз успішно проходить щорічні обов`язкові медичні огляди на займаній ним посаді і отримує чималу заробітну плату. На переконання позивача аліменти з дня пред`явлення позову присуджено правильно, адже відповідач є батьком дитини з моменту її зачаття.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, з огляду на те, що відповідачем оскаржується рішення суду лише в частині визначеного судом попередньої інстанції розміру аліментів та часу з якого їх присуджено, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення в частині, яка не оскаржується.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд попередньої інстанції ґрунтувався на тому, що відповідач працевлаштований, однак грошових коштів на утримання неповнолітньої дочки не надає. Разом з тим доказів про стягнення аліментів на утримання інших осіб відповідач суду не надав.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).

За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання спільної доньки в розмірі ј заробітку платника, починаючи з дня пред`явлення до суду позову.

Відповідач не надав доказів про існування істотних обставин, які могли б впливати на виконання ним своїх батьківських обов`язків. Останній є працездатною особою, а тому в змозі сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб саме дитини.

Апеляційний суд вважає, що такий розмір відповідатиме вимогам ст.ст. 182, 183 СК України, обставинам справи, інтересам та потребам дитини і буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Посилання заявника на свою хворобливість не спонукають до зменшення визначеного судом розміру аліментів, позаяк за результатами розгляду справи судом першої інстанції та її перегляду апеляційним судом не встановлено неможливості працювати.

Не заслуговують на увагу доводи особи, що подала апеляційну скаргу, з того приводу, що аліменти за результатами вирішення спору повинні стягуватись з дня набрання рішенням законної сили, адже ч.1 ст. 191 СК України є імперативною правовою нормою, тобто її виражено в чіткій категоричній формі, а саме, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Поготів, батько або матір, не зважаючи на те, що вони не перебували в певний період часу у відповідному правовому статусі чи навіть, якщо їх було позбавлено батьківських прав, не звільняються від обов`язку щодо утримання дитини.

Щодо поданих заявником до суду апеляційної інстанції доказів, то виключного значення для правильного вирішення справи вони не мають, висновку суду попередньої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, позаяк зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального парва при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків