Справа № 448/1644/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/3536/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м.Львів

Справа № 448/1644/16

Провадження № 22ц/811/3536/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області постановлену у м. Мостиська 13 серпня 2021 року у складі судді Білоуса Ю.Б., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Ціжман Олени Станіславівни, -

встановив:

17 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із цією скаргою. В обґрунтування скарги посилається на те, що постановою державного виконавця від 10 вересня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 57171093 по примусовому виконанню рішення Мостиського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року по справі № 448/1644/16-ц, яким постановлено усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні підвалом (приміщенням під літерою ІІІ поверхового плану 21,4 кв.м.) у будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до користування цим підвальним приміщенням. Вказує, що рішення суду виконане не було. В зв`язку з неможливістю виконати рішення без участі боржника старшим державним виконавцем направлено повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а виконавче провадження закінчено 22 жовтня 2018 року на підставі п.11 ст. 39, ст. 40 Закону України про виконавче провадження. Вказані дії старшого державного виконавця вважає неправомірними, оскільки невиконання боржником судового рішення про зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до підвалу у будинку АДРЕСА_1 не свідчить про те, що воно не може бути виконане без участі боржника відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», незважаючи на те, що рішення суду зобов`язує виконати дії саме боржника, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття старшим державним виконавцем заходів примусового характеру, враховуючи невиконання його в добровільному порядку. Зазначає, що виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не можна ставити в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це нівелюватиме значення самого права звернення до суду як способу захисту і забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Вважає, що дії старшого державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження є неправомірними та такими, що порушують її ( ОСОБА_1 ) права, які підлягають захисту.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року скаргу задоволено. Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Ціжман О.С. щодо закінчення виконавчого провадження №57171093 з примусового виконання виконавчого листа № 448/1644/16-ц, виданого 16 липня 2018 року Мостиським районним судом Львівської області. Визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №57171093 від 22 жовтня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа №448/1644/16-ц, виданого 16 липня 2018 року Мостиським районним судом Львівської області щодо усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні підвалом (приміщенням під літерою ІІІ поверхового плану 21,4 кв.м.) у будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до підвального приміщення. Зобов`язано старшого державного виконавця Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Ціжман О.С. у відповідності до положень ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» вчинити дії щодо відновлення виконавчого провадження.

Ухвалу суду оскаржує Мостиський ВДВС Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального права та не враховує фактичні обставини справи. Просить скасувати ухвалу та прийняти відповідне рішення.

2 лютого 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що суд першої інстанції повністю з`ясував усі обставини справи, які мають значення для справи, всі вони були доведені та встановлені в суді. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін.

3 лютого 2022 року начальником Мостиського ВДВС у Яворівському районі Львівської області ЗМУМЮУ (м. Львів) Маланич М.М. подано клопотання про розгляд справи без участі представника виконавчої служби.

10 лютого 2022 року ОСОБА_1 особисто з`явилася в приміщення суду та подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим станом здоров`я. Однак ОСОБА_1 не надала суду належних доказів, які підтверджують погіршення стану її здоров`я.

Апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність поважних причин неявки ОСОБА_1 в судове засідання та прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності сторін.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, виконання судових рішень - це завершальна стадія судового процесу, заключний етап у процесі реалізації захисту чи відновлення порушених прав.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, пункт 40, пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 Конвенції як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» зазначено, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні, у зв`язку з чим виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом, а його тривалість має досягати цілей, визначених в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожної особи на розгляд його справи упродовж розумного строку. Виконавча служба, яка здійснює виконання остаточного рішення, має закінчити провадження без зволікань.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За змістом положень ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Порядок виконання рішень немайнового характеру визначений в розділі VIII Закону України «Про виконавче провадження».

У ч.ч. 2 і 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, у якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року у справі №448/1644/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Судововишнянської міськлї ради Львівської області та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, про усунення перешкод в користуванні підвалом позов задоволено частково. Ухвалено усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні підвалом (приміщенням під літерою ІІІ поверхового плану 21,4 кв.м) у будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 доступ до користування вказаним підвальним приміщенням. В решті позову відмовлено. На виконання цього рішення судом видано виконавчий лист.

10 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження із зобов`язанням боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів у строк до 19 вересня 2018 року.

З акта державного виконавця від 20 вересня 2018 року вбачається, що рішення суду боржником ОСОБА_2 не виконано.

21 вересня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду та накладено штраф на боржника у сумі 1 700 грн.

21 вересня 2018 року державним виконавцем скеровано вимогу боржнику ОСОБА_2 із наданням повторно терміну для виконання рішення суду терміном 10 робочих днів у строк до 4 жовтня 2018 року.

Рішення суду боржником повторно не виконано, доступ до підвального приміщення стягувану не надано, про що держаним виконавцем складено акт від 3 жовтня 2018 року.

4 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення витрат за проведення виконавчих дій та винесено постанову про повторне накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі - 3 400 грн. за невиконання рішення суду, яку остання отримала особисто 4 жовтня 2018 року.

8 жовтня 2018 року державним виконавцем внесено подання у Мостиський ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення на ОСОБА_2 за умисне невиконання рішення суду на підставі ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з невиконанням рішення суду боржником ОСОБА_2 сплачено штраф у сумі 5100 грн. (1700 грн. та 3400 грн.), 7446 грн. виконавчого збору та 250 грн. витрат на проведення виконавчих дій. Згідно платіжних доручень від 12 жовтня 2018 року штрафи у загальній сумі 5100 грн. перераховано в користь держави, згідно платіжного доручення №2517 від 12 жовтня 2018 року виконавчий збір у сумі 7 446 грн. перераховано в користь держави, та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 250 грн. перераховано в дохід держави.

22 жовтня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та надіслано виконавчого документ до суду, який його видав на підставі ч.3 ст. 63 цього Закону.

Постанова державного виконавця обґрунтована тим, що боржником рішення суду не виконано; у відповідності до ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про накладення штрафу на боржника та згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору та згідно ст. 42 цього Закону винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Стягнені з боржника кошти перераховано в дохід держави.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2018 року у справі №448/1609/18 про тимчасовий доступ до речей і документів надано дозвіл на тимчасовий доступ до матеріалів виконавчого провадження ВП №57171093 від 10 вересня 2018 року із їх вилученням.

Протоколом доступу до речей і документів від 22 жовтня 2018 року та описом речей і документів, які вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 22 жовтня 2018 року, стверджується про вилучення виконавчого провадження АСВП №57171093 для ведення кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Старшим державним виконавцем не надано доказів того, що ним вживались усі можливі та достатні заходи в рамках, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та в межах наданих йому чинним законодавством повноважень щодо забезпечення примусового виконання виконавчого листа. Актами державного виконавця від 20 вересня та 3 жовтня 2018 року та зафіксовано лише невиконання боржником рішення суду добровільно.

Виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не можна ставити в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це нівелює значення самого права звернення до суду як способу захисту і забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

У рішенні ЄСПЛ «Юрій Миколайович Іванов проти України» зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Такий правовий висновок наведено Верховним Судом у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 286/1810/17) а також у постанові від 27 березня 2019 року (справа №750/9782/16-а).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що саме зумовило неможливість виконання судового рішення і які саме додаткові заходи державного виконавця, в зв`язку з цим було вжито. Крім того, матеріали справи не містять доказів факту неможливості виконання судового рішення без участі боржника, з урахуванням відсутності запитуваних у виконавця документів, що необхідні для примусового виконання судового рішення.

Направлення державним виконавцем повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, правовим наслідком чого є закінчення виконавчого провадження.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 6/521 та від 18 травня 2020 року у справі №553/2716/14.

На підставі аналізу наданих доказів та встановлених обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що закінчення виконавчого провадження є передчасним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на наявних доказах та встановлених обставинах, не спростовані доводами апеляційної скарги. Оскаржуване рішення ухвалене з дотримання норм матеріального і процесуального права. Підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційній скаргу Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення.

Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________Р.В. Савуляк