Дата документу 18.02.2022
Справа №937/1096/21
Провадження №2/937/209/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Редько О.В., при секретарі Твердих О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдова Віталія Владленовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдова Віталія Владленовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, вона ІНФОРМАЦІЯ_1 . 30.07.1960 року вона одружилася із ОСОБА_3 , 1938 р.н. Вона є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до свідоцтва про народження. 29.06.1965 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був розірваний. Колишній чоловік ОСОБА_3 помер близько 30 років тому. ОСОБА_1 побудувала та мешкає у житловому будинку по АДРЕСА_1 з 1963 року, на по сьогодні мешкає одна, що підтверджується довідкою з місця проживання. Син ОСОБА_5 проживав протягом більше 17 років у США. У зв`язку з тим, що вона особа дуже похилого віку, а також дуже часто хворіє, їй потрібен сторонній догляд, тому на початку серпня 2015 року її син ОСОБА_5 запропонував послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, утриманням будинку у належному стані, за що вона відпише сину належний їй житловий будинок, тобто укладемо договір довічного утримання. Про всі суттєві умови договору довічного утримання вони домовилися з ним перед тим, як поїхати до нотаріуса. Син спочатку виконував свої зобов`язання, шляхом передачі їй коштів, частину коштів надав одразу після укладення договору у розмірі 500 доларів США, але потім будь-яка допомога припинилася. Син після 2017 року перестав надавати допомогу. Їй стало відомо, що у 2016 році син потрапив у ДТП та йому ампутували ногу, потім він захворів на онкологічне захворювання, тому він перестав надавати допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивачки ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть штат Вашингтон, США. Про його смерть повідомила їй громадянська дружина сина, надіславши лист авіапоштою.

Після цієї звістки про смерть сина ОСОБА_4 вона звернулася до нотаріуса, з метою розірвати договір довічного утримання, однак, нотаріусом їй було роз`яснено, що насправді вона уклала договір купівлі-продажу, а не довічного утримання, тому їй необхідно звертатися із заявою про прийняття спадщини на житловий будинок по АДРЕСА_1 , так як у 2015 році вона на сина переоформила його шляхом укладення договору купівлі-продажу, помилково вважаючи, що цей договір є договором довічного утримання і переоформити новий договір довічного утримання вона не може без визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Строк на зверненні із відповідною заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців з дня смерті сина - позивачка пропустила, тому нотаріус їй відмовив у прийнятті заяви та надав копію договору купівлі-продажу у вигляді копії.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу суперечить її із сином домовленостям та її волевиявленню, суперечить її інтересам, т.я. вона мала намір передати право власності на житловий будинок тільки за умови довічного утримання та за умови надання їй догляду та допомоги з боку сина до її смерті. Позивачці необхідний сторонній догляд, фактична допомога по дому, так як вона не здатна обслуговувати себе самостійно, що підтверджується довідкою лікаря.

Отже, такий договір купівлі-продажу не відповідає їй внутрішній волі, так як вона мала намір укласти договір довічного утримання, вона помилялася в його змісті, т.я. не розуміє українську мову, не може читати, писати, розмовляти українською мовою, не вчила її у школі, має поганий зір, майже не читає.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справі за її відсутності, наполягає на задоволенні свого позову.

Від відповідача представника Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області надійшло клопотання розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдов В.В. в судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Постанова КГС ВС від 23.06.2020 року у справі №922/2589/19 за загальним правилом судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 7 жовтня 2015 року №6-1367цс15, від 1 лютого 2017 року у справі №6-1957цс16.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, у тому числі житлового будинку, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом із тим, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст.744 ЦК України).

Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з`ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (п. 19), обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень у сфері соціального забезпечення та соціального захисту населення проводять роботу щодо запобігання випадкам незаконного відчуження житла і захисту майнових прав осіб похилого віку та осіб з інвалідністю і забезпечують у разі потреби за їх бажанням постійний сторонній догляд або влаштування до відповідного закладу соціальної підтримки (догляду) згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать, зокрема, особи, які не мають власного житла та проживають в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо.

Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 є сином позивачки.

04.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Сєдовим В .В. 04.08.2015 року, зареєстровано в реєстрі за номером 1827.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 04.08.2015 року ОСОБА_1 передала у власність, а ОСОБА_5 прийняв житловий будинок по АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., що розташований на присадибній земельній ділянці площею 0,2500 га та кадастровий номер :09:003:0153 та сплатив за нього визначену за домовленістю сторін грошову суму.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 складається із житлового будинку А-1, житловою площею 36,5 кв.м., загальною площею 44,2 кв.м., та господарські побудови і споруди: Б-1 літня кухня, В-1 сарай, Г-1 сарай, 1,2 огорожа, У-убиральня.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , він помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до письмових пояснень сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 житловий будинок по АДРЕСА_1 , побудувала сама та постійно мешкала з 1963 року та по сьогодні. Вона особа дуже похилого віку (81 рік), а також дуже часто хворіє, їй потрібен сторонній догляд, тому на початку серпня 2015 року її син ОСОБА_5 запропонував їй послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням, утриманням будинку у належному стані, за що вона укладе з ним договір довічного утримання. Син спочатку виконував свої зобов`язання, шляхом передачі їй коштів, але потім будь-яка допомога припинилася. Син після 2017 року не надавав ніякої допомоги. Як стало відомо, що у 2016 році потрапив у ДТП та йому ампутували ногу, потім він захворів на онкологічне захворювання, тому він перестав надавати допомогу. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 син ОСОБА_1 помер. Близьких родичів у неї нікого не має, які б надавали ОСОБА_1 періодичну, щоденну матеріальну та фізичну допомогу. На сьогодні допомогу їй надає ОСОБА_11 , який мешкає в с.Костянтинівка, Мелітопольського району, а саме: надає фактичну сторонню допомогу по дому, допомогти по обслуговуванню, лікуванню, дрібні фінансові витрати, ремонтних робіт, харчуванню. ОСОБА_1 особа дуже похилого віку, страждає численними захворюваннями, які не дають їй змогу самостійно обслуговувати себе та вона потребує постійної сторонньої допомоги, а житловий будинок є єдиним її житлом, і вона б ніколи не уклала б цей договір на вкрай невигідних для себе умовах, т.я. вона фактично безкоштовно позбавилася своєї власності на підставі договору так би мовити «купівлі-продажу», проте насправді грошей за нього їй син не сплачував, і вона може залишитися на вулиці, безхатченком, стати безпритульною, майно може стати виморочною спадщиною.

Відповідно до акту сусідів на день смерті та після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 проживала по АДРЕСА_1 . У житловому будинку по АДРЕСА_1 з 1963 року постійно проживає ОСОБА_1 по сьогодні, яка сплачує комунальні послуги, утримує будинок. Відкрито, добросовісно володіє вказаним житловим будинком більше 50 років.

Судом встановлено, що позивачка помилялася щодо змісту договору, її волевиявлення не було направлено на купівлю-продаж житлового будинку.

Крім того, фактично розрахунки не відбувалися між сторонами договору, ціна в договорі купівлі-продажу не зазначена, також не зазначено у п.9 договору купівлі-продажу, що він вчинений без помилки.

У 1963 році ОСОБА_1 купила врем`янку у колгоспному подвір`ї по АДРЕСА_1 , головою якого стала ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу, починаючи з 1970 року вона почала будувати нову хату у цьому колгоспному подвір`ї, т.я. врем`янка почала валитися. У 1976 році ОСОБА_1 завершила будівництво, а у 1987 році отримала правові та технічні документи на новий житловий будинок за цією адресою.

Вказаний житловий будинок є її єдиним житлом, в якому вона мешкає усе своє життя. Її право власності на цей житловий будинок було посвідчено реєстраційним свідоцтвом виконавчим комітетом Мелітопольської районної ради від 12.09.1987 року, зареєстровано в ММБТІ за №16877.

Позивачці стало відомо у 2020 році від приватного нотаріуса Сєдова В.В., що її житловий будинок був переоформлений на сина за договором купівлі-продажу від 04.08.2015 року, але вона переписала його на сина ОСОБА_4 вважаючи, що вони укладають договір довічного утримання. Так помилково, підписуючи договір купівлі-продажу від 04.08.2015 року вона, ОСОБА_1 передала у власність, а її син ОСОБА_5 отримав у власність житловий будинок по АДРЕСА_1 . Фактично гроші позивачці син не сплачував, розписки вона не писала про отримання суми грошей за купівлі будинку. Періодичної, систематичної матеріальної, фізичної допомоги, утримання та догляду ніякої син їй не надавав протягом його життя.

Оригіналу чи копії договору купівлі-продажу 04.08.2015 року у неї не було. 05.11.2020 року ОСОБА_1 отримала копію оскаржуваного договору у результаті звернення до нотаріуса.

ОСОБА_1 , є пенсіонеркою, постійно проживає та реєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 1963 року та по сьогодні. Близьких родичів у неї нікого не має, які б надавали їй періодичну, щоденну допомогу.

Крім того, фактично передача житлового будинку її сину не відбулась, т.я. вона як мешкала з 1963 року так і продовжує мешкати постійно, безперервно, відкрито, і зареєстрована в ньому, також самостійно сплачує за комунальні послуги, реєстрація за місцем проживання нового власника у будинку не відбувалася, син позивачки постійно мешкав в Америці, в житловому будинку ОСОБА_5 не жив ні дня з 2015 року.

ОСОБА_1 перебуває під наглядом сімейного лікаря, має захворювання серця, судин, суглобів, колінний суглоб повністю зруйнований, у зв`язку з цим насилу пересувається. За її станом здоров`я, їй рекомендовано необхідність постійного стороннього догляду так як вона нездатна до самообслуговування.

Договір купівлі-продажу не встановлював обов`язок ОСОБА_12 вчинити на користь ОСОБА_1 будь-які дії майнового або немайнового характеру довічно, правовою метою такого договору є тільки передача власником свого майна у власність з обмін на гроші, але вона не отримала коштів за будинок, ціна будинку не зазначена у змісті договору, тобто вона уклала договір без отримання взаємної винагороди та вигоди для себе, тобто уклала його на вкрай не вигідних для себе умовах, при збігу тяжких обставин, зумовлених безпорадним станом через похилий вік та погане здоров`я.

Після укладання договору протягом з 2018 року позивачка не отримала належного виду догляду від ОСОБА_4 , а наприкінці 2020 року вона дізналася, що умовами договору взагалі не були передбачені обов`язки сина забезпечувати її доглядом довічно, зокрема, у договорі не відображені обов`язки набувача щодо догляду та допомоги їй у вигляді прибирання житла, прання, готування їжі, купівлі харчів та ліків, сплати комунальних послуг тощо. Про відсутність зазначених умов договору вона до його підписання не передбачала, текст договору особисто не прочитала, т.я. не могла в силу поганого зору, тому погано бачить, практично не читає. Крім того, відповідно до умов договору син нібито передав ОСОБА_1 кошти в розмірі 85 995 грн., однак вказаних грошей вона не отримувала.

Продавцем житлового будинку була позивач, а покупцем ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так як після померлого ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців померлого спадщину не прийняв належним відповідачем по справі є орган місцевого самоврядування Костянтинівська сільська рада Мелітопольського району.

Щодо позовної давності, передбачений ст.267 ЦК України строк становить 3 роки з того моменту коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права.

ОСОБА_1 отримала копію договору купівлі-продажу у листопаді 2020 році, тому строк давності не пропущений, про застосування строку давності жоден із учасників справи не заявляв, тому суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту.

Так як, позивачка має похилий вік і питання захисту її прав та законних інтересів на житло не можуть зволікати з об`єктивної точки зору зважаючи на ризики пов`язані із станом здоров`ям, враховуючи, що на день подачі її зустрічного позову ніхто спадщину не прийняв та протягом більше як 2,5 роки після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа не відкрита, тому у справі залучено у якості співвідповідача територіальну громаду - Костянтинівську сільську раду Мелітопольського району.

На підставі вищевикладеного, суд враховує вік позивача, який став причиною її помилки у сприйнятті змісту договору, її стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі позивачці і потребу в укладенні договору довічного утримання; наявність у позивачки спірного житла як єдиного; відсутність близьких та рідних, які надавали б їй сторонню допомогу; ризик втратити житла позивачкою у разі визнання спадщини відумерлою; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором продавцем покупцю та продовження позивачем після продажу будинку проживати в спірному будинку після укладення договору купівлі-продажу, відсутність підтвердження передачі коштів за житловий будинок, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдова Віталія Владленовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,81,89,133,141,263,265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 202-203, 215, 655, 744, 745 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Костянтинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, за участю третьої особи приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Сєдова Віталія Владленовича про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 - задовольнити повністю.

Визнати недійсним купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений 04.08.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Сєдовим В .В. 04.08.2015 року, зареєстровано в реєстрі за номером 1827.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду

Запорізької області О.В.РЕДЬКО