ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1699/21 Номер провадження 22-ц/814/295/22Головуючий у 1-й інстанції Сайко О.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар Коротун І.В..,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року

у справі за заявою представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ступніка Сергія Васильовича про забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Представник позивача-адвокат Ступнік С.В., в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви вказує на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 влітку 2018 року було досягнуто домовленості щодо купівлі-продажу об`єкту нерухомості-півбудинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 .. На виконання цих домовленостей позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 3500 доларів США за умовою, що решта коштів 4000 доларів США буде передана після оформлення документів. Вказаний факт підтверджується розпискою.

Відповідач в свою чергу передав ключі від приміщення, фактично передавши об`єкт майбутнього правочину в розпорядження позивача.

Вподальшому, коли позивач звернулась до відповідача з пропозицією провести оформлення правочину з належним нотаріальним посвідченням, останній відмовився продавати будинок та повертати отримані в якості авансу гроші та гроші, витрачені на ремонт. У зв`язку з цим, позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Зазначає, що єдиним майном, за рахунок якого, в разі невиконання судового рішення, може бут здійснено його примусове виконання, є саме майно, що було предметом правочину. Отже, якщо це майно буде відчужено відповідачем, виконання рішення суду буде утрудненим або взагалі неможливим. У зв`язку з викладеним, просив суд накласти арешт на 7/2 частин житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 ..

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року Заяву адвоката Ступніка Сергія Васильовича, що діє в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт та заборонено відчуження нерухомого майна - 7/20 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 ..

З ухвалою місцевого суду не погодився відповідач - ОСОБА_1 ,Ю подавши апеляційну скаргу на вказане судове рішення,в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову.

У доводах апеляційної скарги вказує, що місцевим судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 не є одноосібним власником спірної частини будинку, а отже оскаржувана ухвала суду порушує права іншого співвласника .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Задовольняючи заяву представника позивачки ОСОБА_2 щодо забезпечення позову, місцевий суд виходив з того, що накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, яке пов`язане з предметом спору є обґрунтованим та співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на нерухомого майна - 7/20 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 не перевірив належним чином чи є варість вказаного майна співмірною заявленим позовним вимогам. Позивачем же в свою чергу доказів співмірності вартості майна заявленим позовним вимогам не надано.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Отже, для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами, яким заявник не надала до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.09.2019 року до складу спадково майна ОСОБА_3 входить 7/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємцями зазначеного майна є син - ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_4

ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину зазначеного спадкового майна.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції та належним чином не були перевірені.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової про відмову задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367, 368,369, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 жовтня 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Ступніка Сергія Васильовича про забезпечення позову- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов