Дата документу 23.02.2022 Справа № 321/1483/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №321/1483/21 Головуючий у 1-й інстанції: Кравченко Н.О.
Провадження №22-ц/807/696/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є пенсіонеркою та людиною похилого віку. Разом з нею по сусідству проживає відповідач ОСОБА_2 , який систематично вчиняє протиправні дії відносно неї.

Так, 20 березня 2020 року близько 11-00 год. ОСОБА_2 вчинив черговий скандал, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував розправою та принижував. Позивач вимушена була викликати співробітників поліції, які відносно ОСОБА_2 склали протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. За результатами розгляду адміністративного матеріалу постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51,00 грн. Постанова суду набрала законної сили 06 червня 2020 року.

Внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , згідно тверджень ОСОБА_1 , їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що їй, людині похилого віку, довелося вислуховувати від відповідача нецензурну лайку, образи та погрози, що викликало душевне страждання, оскільки ці висловлювання принизили її честь та гідність.

Крім того, ОСОБА_1 зазначено, що після вказаного випадку вона стала побоюватись про своє здоров`я та життя, так як сильно хвилювалась, переживала, стала погано спати, постійно нервувати. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 вона вимушена була викликати співробітників поліції, давати їм пояснення, що було неприємним. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 5000,00 грн, яку просить стягнути з відповідача та судові витрати у розмірі 908 грн.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального прав, невірне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що факт протиправності діяння ОСОБА_3 доведений в установленому законом порядку, оскільки постановою суду першої інстанції, яка набрала законної сили, притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідності за ч. 1 ст. 173 КУпАП та визнано винним. Зазначає, що внаслідок хуліганських дій ОСОБА_3 , їй спричинена моральна шкода, яка виявилася тому, що вона є людиною похилого віку, жінкою, якій довелося вислуховувати від нього нецензурну лійку, образи та погрози, що викликало в неї душевній страждання, оскільки ці висловлювання принизили її честь і гідність. Зазначає, що після цього випадку, стала побоюватися про своє здоров`я та життя, так як ОСОБА_3 раніше судимий за тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, і його вислови вона сприйняла як реальні, а тому сильно хвилювалась, переживала, стала погано спати, постійно нервувати. Зазначає, що глибина її страждань досить висока і по суті тримається до сих пір, так як при зустрічі з ним, вона починає хвилюватись та нервувати. Внаслідок непрамовірних дій ОСОБА_3 відносо неї, вона вимушена була викликати співробітників поліції, давати їм пояснення, що для неї було вкрай неприємним. Завдану їй моральну шкоду діями ОСОБА_3 оцінює в розмірі 5000 грн.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга направлені відповідачеві за останньою відомою адресою його зареєстрованого місця проживання, яку ОСОБА_2 отримав 26 січня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправленя. Відповідач повідомлений про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті апеляційного суду.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн (2270 грн х 100 = 227 000,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 5000 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Залишаючи позовну заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що наявні матеріали факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не доведено, отже підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Також, суд першої інстанції зазначив, що постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП Михайлівським районним судом Запорізької області винесено 26 транвя 2020 року за фактом, який мав місце 20 березня 2020 року, з позовом про відшкодування моральної шкоди позивач звернулася лише 20 жовтня 2021 року, тобто через півтори року після події.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень чатини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено наступне.

20 березня 2020 року об 11-00 год. ОСОБА_2 перебуваючи в АДРЕСА_2 , вчинив відносно ОСОБА_1 дрібне хуліганство, а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих начальнику СРПП № 4 Михайлівського ВП капітана поліції Куцак Д.В. від 20 березня 2020 року, вона проживає тривалий час за адресою: АДРЕСА_1 . 20 березня 2020 року, близько об 11-00 год., її сусідом ОСОБА_4 на грунті неприязних відносин вчинив відносно неї дрібне хуліганство, а саме висловлювався нецензурною лайкою на її адресута погрожував фізичною розправою. Конфлікт відбувся на АДРЕСА_2 (а.с.19),

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих начальнику СРПП № 4 Михайлівського ВП капітана поліції Куцак Д.В. від 20 березня 2020 року, він проживає за адресою: АДРЕСА_3 , досить тривалий час. 20 березня 2020 року, близько об 11-00 год., між ним та сусідкою ОСОБА_5 , на грунті неприязних відносин вникла конфліктна ситуація. Під час якої ОСОБА_2 висловлювався на адресу ОСОБА_1 нецензурною лайкою та погрожував (а.с.20).

Як вбачається з листа т.в.о. начальника Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 06 квітня 2020 року, адресованого ОСОБА_5 , керівництво Михайлівського ВП Василівського відділу ГУНП в Запорізькій області розглянуто звернення ОСОБА_1 , яке зареєстровано до ЖЄО № 792 від 20 березня 2020 року. За даним зверненням проведена перевірка та прийняте рішення про її припинення. ОСОБА_2 буде притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.8).

Відповідно до довідки про результати розгляду повідомлення ЄО № 792, складену 21 березня 2020 року інспектором СРПП № 3 Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенантом поліції Гуменяк Ю. та начальником СРПП № 4 Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції Куцак Д. про те, що 20 березня 2020 року об 11-04 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , сусід з будинку АДРЕСА_2 кидається битися до заявниці через те, що заявниця спиляла дерево.

В ході перевірки було встановлено, що до поліції телефонувала гр. ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), яка повідомила, що на протязі тривалого часу у неї з сусідом гр. ОСОБА_2 (мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) виникають конфліктні ситуації. 20 березня 2020 року, близько 11-00 год. між нми виникла сварка під час якої ОСОБА_2 , висловлювався на адресу заявниці нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою.

Заступником начальника ВП - начальником СВ Михайлівського ВП капітаном поліції Цапля О.С., вивчено матеріали перевірки за даним повідомленням. За результатами перевірки ознак кримінального правопорушення встановлено не було, матеріали перевірки направлено начальнику Михайлівського ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області для організації прийняття рішення у встановленому законом порядку.

У зв`язку з викладеним подальший розгляд заяви про припинити, а ОСОБА_2 притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП (а.с.18).

В подальшому працівниками поліції на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП (а.с.17).

Постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 51,00 грн у прибуток держави.

Даною постановою суду встановлено, що 20 березня 2020 року об 11-00 год., ОСОБА_2 , перебуваючи в АДРЕСА_2 , вчинив відносно ОСОБА_1 дрібне хуліганство, а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайковою.

У судовому засіданні ОСОБА_2 свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення не заперечував.

Постанова набрала законної сили 06 червня 2020 року (а.с. 9).

Обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 82 ч.4 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, обставини, встановлені постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП і яка набрали чинності, є преюдицією у даній справі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди з таких підстав.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування майнової і моральної шкоди, які регулюються нормами ЦК України.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є завдання майнової (матеріальної) шкоди та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

В абзацах першому, другому пункту 4, абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків.

Обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ст. 82 ч.4 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише з питання, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Зважаючи на викладене, обставини, встановлені постановою Михайлівського районного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП і яка набрали чинності, є преюдицією у даній справі.

Тобто, у справі, що переглядається, протиправна поведінка відповідача, якою позивачу завдано моральну шкоду і призвело до моральних страждань є такою, що доведена вищезазначеною постановою суду.

Колегія суддів, також встановила, що ОСОБА_1 вочевидь переживала негативні емоції, сильне хвилювання, що досягли рівня страждання, через дії ОСОБА_2 , які виразилися в нецензурній лайці, образах та погрозах на її адресу, що також було підтверджено самим ОСОБА_3 в його письмових поясненнях працівнику поліції та в судовому засіданні під час розгляду у відношенні нього адміністративного матеріалу за ст. 173 КУпАП. В результаті чого ОСОБА_1 , як людині похилого віку неприємно було слухати у відношенні неї нецензурну лайку, образи та погрози від ОСОБА_3 , які вона сприйняла і оцінила в такому віці як реальні погрози і почала побоюватися про своє здоров`я та життя, в результаті чого стала погано спати, постійно нервувати.

Завдану діями ОСОБА_2 моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у сумі 5000 грн.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів бере до уваги характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок нецензурної лайки погрозами відповідача, тривалість на відновлення емоційного стану позивача.

З урахуванням конкретних обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, душевних страждань, колегія суддів дійшла висновку, що на відшкодування позивачу моральної шкоди слід стягнути 2000 гривень, що буде відповідати вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, враховуючи презумпцію винності заподіювача шкоди та недоведення відповідачем, що шкоди завдано не з його вини, вважається, що у справі встановлена вина відповідача у заподіянні шкоди позивачу, отже встановлено всі обов`язкові елементи деліктної відповідальності. На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги знайшли часткове своє підтвердження.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обгрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.Постановивши до стягнення з відповідача на користь позивача 2000 грн моральної шкоди.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України», де суд дійшов висновку, що моральна шкода не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення. Проте розмір заявленої суми надмірний. Об`єктивно оцінюючи ситуацію, як цього вимагає стаття 41 Конвенції, Європейський суд на відшкодування моральної шкоди присудив заявнику компенсацію меншу за ту, що була ним заявлена, проте об`єктивно визначив суму до стягнення з урахуванням розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову в розмірі 363.20 грн (2000*908/5000), за подання апеляційної скарги у розмірі 548.80 грн ( 2000х1372/5000), а всього 912 грн

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2021 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 363.20 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 548.80 грн, а всього 912 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 23 лютого 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Маловічко С.В.