ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/4342/21

провадження № 22-ц/4809/308/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 03 листопада 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

15 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - ТОВ «ГК «Нафтогаз України») пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в сумі 23750,39 грн.

Свою вимогу позивач обґрунтував тим, що він являється постачальником природного газу фізичним і юридичним особам.

Відповідачка ОСОБА_1 приєдналася до публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам за умовами якого вона зобов`язана сплачувати за поставлений їй природний газ не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковий.

За період з листопада 2018 року по лютий 2021 року позивач поставив їй природний газ на суму 23750,39 грн, але вона не сплатила за нього.

Посилаючись на невиконання відповідачкою договірного зобов`язання, позивач просив суд стягнути з неї наявну заборгованість.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року позов задоволено. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ в сумі 23750,39 грн та компенсацію сплаченого позивачем судового збору в сумі 2270,00 грн.

Суд встановив, що на виконання договору позивач у період з листопада 2018 року по лютий 2021 року (включно) поставив відповідачці природний газ на загальну суму 23750,39 грн., вартість якого та не сплатила, а отже не порушила своє зобов`язання.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В поданій до суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року.

Відповідачка стверджує, що позивач є неналежним так, як він не являється постачальником газового палива в місті Кропивницькому, натомість розподіл та постачання природного газу здійснює ВАТ «Кіровоградгаз». Крім того, з жодним з них вона договір не укладала.

Вона також стверджує, що надані позивачем до суду відомості про споживання нею природного газу не відповідають показникам лічильника. До того ж не існує цін на газоподібне паливо, розплід якого здійснює ВАТ «Кіровоградгаз».

Позивачка вважає себе жертвою шахрайської схеми на ринку природного газу по незаконному заволодінню коштами під виглядом сплати за послуги розподілу цього газу, оскільки об`єкти газової інфраструктури на території Кіровоградської області призначені виключно для розподілу газоподібного палива, а не постачання природного газу.

До того ж вона вважає, що природний газ є загальнонаціональним багатством, а тому не може бути товаром, тобто не може реалізовуватися громадянам України за плату.

Окремо відповідачка звертає увагу апеляційного суду, що вона подала до суду першої інстанції документальне підтвердження звільнення її від сплати судового збору на підставі Закону, однак суд не зважив на наданий нею доказ і безпідставно стягнув з неї на користь позивача компенсацію його витрат по сплаті судового збору.

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач висловив свої заперечення щодо вимог і доводів апеляційної скарги. Зокрема, він вказує, що відповідно до норм чинного законодавства України з листопада 2018 року відповідачка приєдналася до публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам шляхом фактичного споживання нею природного газу, поставленого позивачем. Відповідачка порушила умови договору про регулярне внесення нею плати за спожитий природний газ, обсяг якого визначив Оператор ГРМ на підставі даних лічильника, отже за відповідачкою мається прострочена заборгованість.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

ТОВ «ГК «Нафтогаз України» являється суб`єктом ринку газу й здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб.

Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» передбачено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 4.3. Типового договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Типового договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ (Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Кіровоградгаз») за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 акцептувала запропонований позивачем по справі договір постачання природного газу побутовим споживачам, фактично споживаючи природний газ, який поставляв позивач, що підтверджується відомостями про споживання природного газу, наданими Оператором ГРМ, реєстрами контролера від 15 жовтня 2020 року та від 09 березня 2021 року з додатком.

Ціни на природний газ для побутових споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз України» опубліковані в мережі Інтернет на офіційному сайті постачальника за електронною адресою: https://gas.ua/gas-prices-for-home.

За період з листопада 2018 року по лютий 2021 року (включно) позивач поставив відповідачці, а остання спожила природний газ на загальну суму 23750,39 грн, вартість якого не сплачена нею.

Вимоги позивача про сплату заборгованості за спожитий природний газ № 119/101-1150 від 02 квітня 2020 року відповідачка не виконала.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Стосовно суті спору

У цій справі між сторонами виник стосовно виконання договору про постачання природного газу побутовим споживачам.

Зі змісту ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Спірні правовідносини сторін регулюються не лише загальними нормами ЦК України, основним актом цивільного законодавства, а й спеціальними нормами, передбаченими Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу» (далі - Закон), Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі - Кодекс), Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, а також умовами Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

У ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Нормами Закону України «Про ринок природного газу» (п. 39 ст. 1 Закону), а також положеннями затверджених відповідно до цього Закону Кодексу газорозподільних систем та Правил постачання природного газу урегульовано, зокрема, відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи (Оператори ГРМ/ГТС) - суб`єктів ринку природного газу.

Споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (п. 37 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність (п. 23 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); (п. 17 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п. 19 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу (п. 27 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів (п. 28 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила), постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Особливості здійснення постачання природного газу побутовому споживачу постачальником «останньої надії» визначені розділом VI цих Правил.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 (далі - Типовий договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Згідно з пунктами 20, 21 цих Правил за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства.

Розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об`єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди (п. 23 розділу ІІІ Правил постачання природного газу).

Визначені за умовами цієї глави Правил та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць (п. 24 розділу ІІІ Правил постачання природного газу).

Обов`язок споживача своєчасно сплачувати вартість природного газу передбачений п. 2.1. Типового договору.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач по справі ТОВ «ГК «Нафтогаз України» являється постачальником природного газу в розумінні п. 27 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки рішенням ліцензіата від 04 липня 2017 року № 880 йому видано ліцензію на здійснення діяльності на ринку природного газу - постачання природного газу. Дія ліцензії розпочалася 05 липня 2017 року і на час ухвалення рішення судом першої інстанції вона являлася чинною, що підтверджується відомостями переліку постачальників природного газу (п. 230), розміщеного в мережі Інтернет на сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за адресою: https://www.nerc.gov.ua.

Позивач, являючись постачальником природного газу, на підставі виданої йому ліцензії, здійснює діяльність із постачання природного газу, зокрема побутовим споживачам.

Відповідачка ОСОБА_1 споживає природний газ для власних потреб, має присвоєний їй персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (ЕІС-код - Energy Identification Code) - 56ХМ20В57100554І, а отже являється побутовим споживачем у розумінні п. 23 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу».

На підставі наявних в матеріалах справи відомостей Оператора ГРМ про змінювані показники приладу обліку природного газу, який встановлений у квартирі ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 10 - 13), суд першої інстанції правильно встановив факт споживання нею природного газу у період з листопада 2018 року по лютий 2021 року в обсязі 3358,00 куб. м, який поставляється позивачем.

Ця обставина також вказує на те, що своїми діями відповідачка акцептувала пропозицію позивача, приєднавшись до запропонованого останнім публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам.

З урахуванням комерційних цін на природний газ, який поставляв позивач (Т. 1, а.с. 14 - 63), загальна вартість спожитого відповідачкою природного газу становить 23750,39 грн.

Відповідачка заперечувала правильність наданих позивачем відомостей про обсяг спожитого нею природного газу, але в чому саме така неправильність не вказала, свої відомості про обсяг спожитого нею газу суду не надала, правильність розрахунку суми боргу, який надав позивач, не спростувала.

Матеріали справи не дають підставі для обґрунтованих сумнівів у правильності обліку Оператором ГРМ розподіленого відповідачці природного газу.

Відповідачка не заперечувала проти твердження позивача, що вона фактично не вносила плату за спожитий нею природний газ, доказів виконання нею цього зобов`язання суду не надала.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка допустила невиконання зобов`язання і має прострочену заборгованості перед позивачем є правильним.

За таких обставин суд правильно застосував закон, задовольнивши вимоги позивача.

В апеляційній скарзі відповідачка плутає поняття «постачання», «транспортування» та «розподіл» природного газу, вказуючи, що позивач не являється постачальником так, як розподіл здійснює ВАТ «Кіровоградгаз».

Суть поставки постачання природного газу полягає в його реалізації (передачі у власність) безпосередньо споживачам, а не у фізичному переміщенні чи розподілі, тож постачання природного газу є самостійним видом діяльності на ринку природного газу.

Оскільки позивач є постачальником природного газу, то саме йому належить право вимоги оплати за поставлений ним товар, а отже він є належним позивачем по справі.

Не заслуговує на увагу твердження апеляційної скарги про те, що фактично здійснювалося постачання відповідачці газоподібного палива, а не природного газу, оскільки таке твердження ґрунтується на припущеннях і умовиводах відповідачка, які ґрунтуються на її особистому тлумаченні норм законодавства, а не на достовірних даних про поставлену товарну продукцію та її якість.

Відомості про те, що позивачка будь-коли раніше пред`являла претензії щодо якості природного газу, який їй постачається, у справі відсутні.

Ще одним хибним твердженням відповідачки є те, що природний газ не може бути товаром, через те, що він є загальнонаціональним багатством, а отже за нього не може стягуватися плата.

Згідно з п. 31 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» природний газ, нафтовий (попутний) газ, газ (метан) вугільних родовищ та газ сланцевих товщ, газ колекторів щільних порід, газ центрально-басейнового типу (далі - природний газ) - суміш вуглеводнів та невуглеводневих компонентів, що перебуває у газоподібному стані за стандартних умов (тиск - 760 міліметрів ртутного стовпа і температура - 20 градусів за Цельсієм) і є товарною продукцією.

Тож доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Стосовно здійсненого судом розподілу судових витрат

Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції стягнув з відповідачки на користь позивача компенсацію сплаченого ним при поданні до суду позовної заяви судового збору в сумі 2270,00 грн.

З рішенням суду в цій частині погодитися неможливо з таких підстав.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з преамбулою Закону України «Про судовий збір» правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до п. 9 ст. 5 цього Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

У суд першої інстанції відповідачка надала докази того, що вона має інвалідність ІІ групи (Т. 1, а. с. 86), а тому суд не мав підставі стягувати з неї на користь позивача компенсацію судового збору.

Сплачений же позивач судовий збір підлягав компенсуції за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідачки не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення щодо суті спору з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення у відповідній його частині без змін.

Допущена судом першої інстанції помилка при розв`язанні питання розподілу судових витрат підлягає усуненню шляхом скасування рішення в цій частині і ухвалення з цього питання нового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити щодо цього нове рішення.

Понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в сумі 2270,00 грн компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 листопада 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня2022 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко