Справа № 201/9795/18
Провадження № 2/201/1207/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участі секретаря - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

11.09.2018р. ПАТ Укрсоцбанк звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13 034,93 дол.США (а.с. № 3-4).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 21.12.2018р. було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні (а.с.№ 34).

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача Шупік М.Є. (діє на підставі довіреності від 04.01.2018р. а.с. № 19) у позовній заяві посилалася на те, що 22.03.2004р. між АКБСР Укрсоцбанк (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №40/102-4, згідно якого позичальник на умовах повернення, строковості, платності отримала кредитні кошти в сумі 13 500 дол.США. Представник позивача зазначала, що внаслідок ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 28.03.2018р. становить 13 094,93 дол.США та складається: з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5 000 дол.США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 8 034,93 дол.США. На виконання умов договору позивачем на адресу відповідачки була направлена вимога про усунення порушення, яка останньою була залишена без задоволення. На підставі викладеного, представник позивача просила стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 13 094,93 дол.США, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 09.04.2019р. (без виходу до нарадчої кімнати) було замінено назву позивача з ПАТ Укрсоцбанк на АТ Укрсоцбанк (а.с. № 51).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019р. позов АТ Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю (а.с. №75-76).

09.11.2021р. до суду надійшла заява представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Новицького Д.О. (діє на підставі ордера АЕ№1096054 від 09.11.2021р. - а.с. №90) про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019р. та заява про поновлення строків. В обґрунтування заяв представник відповідачки посилався на те, що відповідачка не була належним чином повідомлена про дату та час слухання справи, на її адресу не направлялися жодні судові повістки та документи. Про існування заочного рішення суду відповідачка дізналася лише в 2021 році, під час отримання правничої допомоги за її позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Також, в обґрунтування заяви представник посилався, що відповідачка була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності, а також на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати проценти, передбачені договором, припиняється. Просив скасувати заочне рішення суду у справі № 201/9795/18 та поновити строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду, оскільки строк пропущено з поважних причин (а.с. №88-89,91).

30.11.2021р. до суду надійшла заява представника АТ Альфа-Банк - Стеценка М.В. (діє на підставі довіреності №016465/21 від 02.11.2021р. - а.с.№122), про залучення АТ Альфа-Банк до участі у справі, як правонаступника АТ Укрсоцбанк та зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення по цивільній справі №201/10701/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ Альфа-Банк, приватного нотаріуса КМНО Сазонової О.М. (третя особа-приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Макушев Є.П.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своєї незгоди з заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду, представник посилався на те, що відповідачка, подаючи таку заяву, намагається уникнути виконання зобов`язання за кредитним договором № 40/102-4 від 22.03.2004р. (а.с.103-105).

Ухвалою суду від 09.12.2021р. замінено сторону позивача у цивільній справі №201/9795/18 за позовом АТ Укрсоцбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з АТ Укрсоцбанк на правонаступника АТ Альфа-Банк, в задоволенні клопотання АТ Альфа-Банк про зупинення провадження по цивільній справі №201/9795/18 відмовлено (а.с. № 128-129).

Ухвалою суду від 09.12.2021р. також було поновлено ОСОБА_1 строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду від 07.10.2019р. та скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019р., розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. №128-129).

30.12.2021р. до суду в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки адвокат Новицький Д.О. просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що позивач заявляючи позовні вимоги до ОСОБА_1 про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором №40/102-4 по тілу кредиту та відсоткам (станом на 28.03.2018р.) не врахував, що строк повернення кредиту за договором встановлено до 21.03.2009р., а отже після визначеного договором строку кредитування, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося, а тому зазначена кредитором сума заборгованості по відсоткам є необґрунтованою. Право примусового стягнення усієї суми простроченої заборгованості, з урахуванням загального строку позовної давності, виникло у кредитора з 22.03.2009р. та припинилось в 2012 році. Проте, з даним позовом кредитор звернувся до суду у вересні 2018р., тобто зі спливом строків позовної давності відповідно до положень ст.ст.256, 261, 267 ЦК України. Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (а.с.№136-137).

Також 30.12.2021р. представником відповідачки суду були надані: попередній (орієнтовний розрахунок) суми судових витрат на правничу допомогу, які відповідачка очікує понести в зв`язку з розглядом справи, копія договору №23/01-12 про надання правової допомоги від 07.12.2021р. Додаток №1 до договору Погодинні ставки об`єднання (а.с. №139-143).

04.02.2022р. на електрону пошту суду та 09.02.2022р. засобами поштового зв`язку надійшли письмові пояснення представника позивача адвоката Стеценко М.В. (діє на підставі довіреності від 29.12.2021р. - а.с. №152), в яких представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Під час укладення кредитного договору банк та відповідачка погодили, що строк кредитування за договором спливає 21.03.2009р. З огляду на це вбачається, що у разі , якщо кредитором було пред`явлено вимогу про дострокове повернення кредиту, проте, така вимога не була виконана, то неможливо вважати, що строк кредитування було змінено, оскільки зобов`язання за кредитним договором не було виконано. Проте, така вимога має бути заявлена не пізніше 3 років з моменту закінчення встановленого договором строку кредитування, тобто після спливу встановлених меж виконання цивільних обов`язків. Таким чином, строк кредитування за кредитним договором, укладеним між ПАТ Укрсоцбанк та ОСОБА_1 не закінчився. Отже на момент звернення ПАТ Украсоцбанк з позовом до суду про стягнення заборгованості, банк мав право на стягнення тіла кредиту, відсотків за останні три роки, що передували даті подачі позову. Кредитний договір не є розірваним або припиненим та з огляду на те, що статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, то відповідно до умов договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за кредитом, як плати за весь час фактичного користування кредитними коштами, після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється (а.с. №144-147, 150-151).

16.02.2022р. суду надійшла заява представника позивача Васюхіної К.Є. (діє на підставі довіреності від 25.08.2021р. - а.с. №147), в якій представник зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача (а.с. №156).

Від представника відповідачки -адвоката Новицького Д.О. 16.02.2022р. також надійшла заява, в якій представник відповідачки просив застосувати до вимог позивача строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову, розгляд справи проводити для забезпечення прав рівності сторін також і за його відсутності (а.с. №158).

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами письмовий відзив на позов, письмові пояснення, заяви представників сторін (а.с. №156, 158), суд розглянув справу 16.02.2022р. відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю обох сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, надавши оцінку змісту заперечень стосовно позовних вимог, вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

22.03.2004р. між ОСОБА_1 та АКБСР Укрсоцбанк (правонаступником якого є АТ Укрсоцбанк та в подальшому АТ Альфа-Банк) було укладено кредитний договір №40/102-4, згідно якого позичальник отримала оплатний, строковий кредит у розмірі 13 500 дол.США зі строком повернення - 21.03.2009р., сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14,5% річних та погашення основної суми кредиту в порядку визначеному графіком погашення заборгованості.

Згідно з пунктів 2.4., 2.4.1 кредитного договору, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту на фактичну заборгованість за кредитом, за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360), щомісячно в останній робочій день місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по передостанній робочій день поточного місяця включно, а також в день дострокового повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту включно до 10 числі місяця, наступного за тим, в якому нараховані відсотки, а також в день дострокового повернення кредиту.

Згідно з п.3.3.8 кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути в повному обсязі кредит з нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п.1.1.цього договору.

Як зазначає представник позивача в позовній заяві, внаслідок ухилення позичальника від виконання своїх грошових зобов`язань, за договором станом 28.03.2018р. утворилася заборгованість в розмірі 13 094,93 дол.США, з яких заборгованість по тілу кредиту 5 000 дол.США, заборгованість по процентам в розмірі 8 034,93 дол. США. Відповідний розмір заборгованості представником позивача визначений згідно до розрахунку заборгованості, який долучений до позовної заяви.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Згідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 ст.631 ЦК України), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання визначені у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за користування кредитом, пеню за прострочення виконання зобов`язання припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 05.12.2019р. у справі № 205/5456/16-ц, (провадження № 61-32720св18).

Отже, враховуючи, що умовами укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору №40/102-4 від 02.03.2004р. встановлено, що строк кредитування за договором спливає 21.03.2009р., після настання дати повного повернення кредиту, кредитор втратив право здійснювати нарахування процентів за користування кредитом за ставкою визначеною в кредитному договорі №40/102-4 від 02.03.2004р. та права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після настання строку повернення кредиту забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позивач як кредитор має право вимоги до боржника про стягнення суми простроченого тіла кредиту та відсотків за користування кредитом нараховані за ставкою визначеною в договорі станом дату повного повернення кредиту - 21.03.2009р.

Під час розгляду справи представником відповідача було подано заяву про застосування до вимог банка строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).За правилами ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормами ЦК України не передбачено, що сплив позовної давності є окремою підставою для припинення зобов`язання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2020р. у справі № 761/44698/16-ц ( провадження № 61-47703св18).

При цьому, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Входячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Початок перебігу строку позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення) дії договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Особа повинна знати про стан своїх майнових прав, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові цього суду від 16 листопада 2016р. у справі № 6-2469цс16.

Банк, як кредитор, у свою чергу, зобов`язаний цікавитись своїми майновими правами та, у випадку їх порушення, звертатись до суду за їх захистом. Враховуючи компетенцію та повноваження банку щодо моніторингу стану рахунків своїх клієнтів-позичальників, позивач міг довідатись та довідався про порушення своїх прав, як кредитора, починаючи з дати закінчення строку кредитування за договором та винесення своєї суми заборгованості по тілу кредиту на прострочку, проте не здійснив жодних дій, спрямованих на їх відновлення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, оскільки право звернення до суду з вимогами до ОСОБА_1 про стягнення простроченої заборгованості у кредитора виникло після спливу встановленого в кредитному договорі строку кредитування, а саме починаючи з 22.03.2009р., при цьому з позовом до суду банк звернувся 11.09.2018р., тобто з пропущенням строку загальної позовної давності, підстав для визнання поважними причини пропущення строку позовної давності представником позивача суду не доведено, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову АТ Альфа-Банк до ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності,

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-цвід 20.09.2018р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представництво інтересів відповідачки ОСОБА_1 здійснював представник - адвокат Новицький Д.О. (діє на підставі ордера АЕ№1096054 від 09.11.2021р. - а.с. №90) .

Разом з відзивом на позов представником відповідачки суду були надані: попередній (орієнтовний розрахунок) суми судових витрат на правничу допомогу, які відповідачка очікує понести в зв`язку з розглядом справи, копія договору №23/01-12 про надання правової допомоги від 07.12.2021р. Додаток №1 до договору Погодинні ставки об`єднання.

Проте, на підтвердження фактично понесених відповідачкою розміру витрат на правничу допомогу, суду не були надані: детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, з зазначенням обсягу наданої юридичної допомоги та їх вартості, з яких можливо б було встановити обсяг виконаних адвокатом послуг та їх вартість, акт виконаних робіт підписаний з клієнтом, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, виходячи з чого, суд не вирішує питання про стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ці витрати документально не підтверджені, а тому не підлягають розподілу в порядку ст.ст.137, 141 ЦПК України.

Що стосується судових витрат, які були понесені позивачем по сплаті судового збору при подачі позову у 2018р. (а.с. № 2), то відповідно до положень ст.141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, ці судові витрати відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256, 257, 259, 261, 266, 267, 526, 530, 598, 599, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 133, 137, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Альфа-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.