Справа № 347/492/20
Провадження № 22-ц/4808/197/22
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Пацаган В.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "Івано-Франківськгаз", третя особа Косівська дільниця Снятинського відділення ПАТ "Івано-Франківськгаз" про визнання протиправним та скасування акту про порушення та визнання незаконними дій, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Крилюк М.І. 07 жовтня 2021 року в м. Косові Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 подано позов до АТ «Івано-Франківськгаз» про визнання протиправним та скасування акту про порушення №506 від 02.03.2020 року та визнання незаконними дій працівників АТ «Івано-Франківськгаз».

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02 березня 2020 року представниками АТ «Івано-Франківськгаз», а саме директором з економічної безпеки Пастерніцьким А.І., головним фахівцем з відділу економічної безпеки Ковтуником В.П., фахівцем з економічної безпеки ОСОБА_2 здійснено перевірку газового лічильника Октава G6-2, номер 721347 в його житловому будинку по АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт про порушення №506. В акті не зазначено, чи мало місце несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки, що призвело до викривлення результатів вимірювання. Зазначено, що у оператора ГРМ виник сумнів щодо достовірності обліку газу.

В пункті 5 оспорюваного акту №506 представники відповідача зазначили вимогу, що нібито за виявленими порушеннями споживачу необхідно надати доступ до демонтажу/монтажу лічильника (ЗВТ), а в графі термін виконання до- число, місяць, дату не зазначені взагалі. В пункті 6 оспорюваного акту зазначено; «Лічильник необхідно демонтувати та направити на експертизу» і знову ж не зазначено час, дату, місяць, що свідчить про порушення процесуального порядку, а саме порядку оформлення акта про порушення №506 від 02.03.2020 року.

Жодного повідомлення на його адресу про надання доступу до демонтажу газового лічильника, зазначеного в акті про порушення №506, в зазначені строки не надходило, що свідчить про протиправність дій представників відповідача. Крім того, оспорюваний акт не був зареєстрований у відповідному журналі реєстрації газопостачальної (газотранспортної) організації, а також в п.8 не зазначено місце, число місяць рік розгляду комісією оператора ГРМ з розгляду цього акта, що є беззаперечним порушенням глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ, (в редакці кодексу 07.10.2019 на час складання акта №506) та свідчить про порушення порядку його оформлення.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати акт про порушення №506 від 02.03.2020 року та визнати незаконними дії представників АТ «Івано-Франківськгаз» (а.с.1-7, 134, том 1).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано акт про порушення № 506 від 02.03.2020 року. Визнано незаконними дії працівників АТ «Івано-Франківськгаз» в частині вимог надати допуск до демонтажу газового лічильника №721347 без законного обгрунтування та направлення на експертизу в будівлі споживача за адресою АДРЕСА_1 (а.с.179-186, том 1).

Не погодившись з рішенням суду представником АТ «Івано-Франківськгаз» подано апеляційну скаргу з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що ухвала Косівського районного суду від 07.10.2021 року про відмову у проведенні експертизи лічильника газу винесена з грубим порушенням норм процесуального права, містить формальне посилання на те, що питання стосується перевірки метрологічних характеристик, яке вже розглядалося Львівським НДІ відповідно до ухвали від 09.03.2021 року. Однак, в клопотанні представник просить дослідити питання, які відповідають вимогам глави 10 (порядок проведення експертизи ЗВТ та пломб) розділу Х та передбачені «Кодексом газорозподільних систем», затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494. Також судом не взято до уваги неодноразові твердження позивача про недовіру представникам товариства щодо проведення експертизи лічильника газу.

Крім того, суд не взяв до уваги те, що АТ « Івано-Франківськгаз» (в структуру якого входить Косівська дільниця Снятинського відділення) є спеціалізованою організацією по обслуговуванню та експлуатації газових мереж, обладнання, розподілу природного газу та інше, яка наділена усіма необхідними дозволами та допусками. Товариство є оператором ГРМ та в своїй діяльності керується Кодексом газорозподільних систем та іншими чинними нормативними документами. Оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання своїх функцій та обов`язків, передбачених законодавством.

Вказує, що 02.03.2020 року представниками АТ «Івано-Франківськгаз» відділу економічної безпеки проводилася перевірка за адресою АДРЕСА_1 домоволодіння ОСОБА_1 на предмет дотримання вимог Кодексу ГРМ, Правил постачання природного газу, Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». В ході обстеження лічильника газу марки Октава G-6, заводський номер 721347, 2017 року випуску (остання повірка проведена 31.01.2019), випник сумнів щодо об`єктивності, достовірності обліку спожитого природного газу, про що і було складено відповідний акт про порушення за №506.

Апелянт наголошує, що оператор ГРМ має право проводити контрольний огляд вузла обліку та/або перевірку в порядку, визначеному главою 9 розділу Х Кодексу, а також ініціювати проведення експертизи або експертної чи позачергової повірки лічильника газу в порядку, визначеною главою 10 або 11 цього розділу. У такому разі споживач зобров`язаний забезпечити представникам оператора ГРМ (разом з їх засобами і матеріалами) відповідний доступ до лічильника газу.

Зазначає, що акт про порушення №03.2АКТ-916-0920 та інформаційний лист №107 від 04.09.2020 року були направлені позивачу поштовим відправленням. У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали: або більше одного представника оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою; або представник оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи. Інформаційним листом за №107 від 04.09.2020 року позивача повідомлено про можливі наслідки, які можуть виникнути при подальшому не допуску представників АТ «Івано-Франківськгаз» (оператора ГРМ) для проведення демонтажу газового лічильника.

Просить рішення суду скасувати в повному обсязі (а.с.194-196, том 1).

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. В обґрунтування зазначив, що посилання апелянта на акт про порушення №032 актт-916-0920 від 31.08.2020 та інформаційний лист №107 від 04.09.2020, які знаходяться на розгляді Косівського районного суду, є необґрунтованим, оскільки оспорюваний ним акт про порушення №506 складено 02.03.2020 року. Звертає увагу суду на те, що правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано ЗУ «Про захист прав споживача», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність», ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Положенням про проведення експертизи лічильників газу, Кодексом газорозподільних систем, а також договорами про еприєднання споживача до газорозподільної системи. Зазначеними законодавчими актами не встановлено, що відповідач оператор ГРМ має право на підставі сумніву оператора ГРМ щодо достовірності обліку газу лічильника, як це зазначено в оспорюваному акті про порушення №506 від 02.03.2020 року, вимагати на підставі сумніву оператора ГРМ, без жодного виявленого порушення, проведення експертизи, більше того, не зазначивши питання, які повинна дослідити експертиза. Не погоджується із доводами апелянта щодо неправомірності відмови у клопотанні про проведення експертизи лічильника газу. Зазначає, що газовий лічильник опломбований пломбами відповідача, пломбою держповірки, пломбою заводу виробника, тому є незрозумілим, в який спосіб, не порушивши жодної із пломб споживач може розмістити в середині газового лічильника сторонні предмети. Також вказує, що відповідачу не забороняв демонтувати у визначений законодавством спосіб газовий лічильник, доказів щодо такої заборони в матеріалах справи немає. Також звертає увагу суду на те, що оспорюваний акт про порушення №506 від 02.03.2020 не зареєстрований в журналі реєстрації актів про виявлені порушення, що є порушення Положення про проведення експертизи лічильників газу. Крім того, під час огляду лічильника газу проводилась фото та відеофіксація, яка може бути витребувана судом для переконання, що під час перевірки оглядався тільки газовий лічильник. Апелянт не навів у апеляційній скарзі жодного доказу, що у встановлений строк направлялись представники відповідача для демонтажу газового лічильника марки Октава G6-2, заводський номер 721347 для направлення на експертизу. Звертає увагу на те, що оспорюваний акт складений з грубими процесуальними порушеннями та порушеннями Кодексу ГРМ. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін (а.с.214-224, том 1).

В судове засідання не з`явився представник відповідача АТ «Івано-Франківськгаз», просив відкласти розгляд справи у зв`язку з карантинними заходами.

Суд вважає, що наведена підстава для відкладення розгляду справи є неповажною, оскільки робота юридичних осіб, які надають житлово-комунальні послуги, має бути забезпечена під час карантину.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , який проживає у АДРЕСА_1 являється споживачем природного газу, що підтверджується договором № 420265 «Про надання населенню послуг з газопостачання» від 11.02.2011 року (а.с.12, том 1).

В житловому будинку позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 02.03.2020 року представниками AT Івано-Франківськгаз в складі директора з економічної безпеки Пастерніцького А.І, головного фахівця з економічної безпеки Ковтуника В.П., фахівця з економічної безпеки ОСОБА_2 здійснено перевірку газового лічильника Октава G6-2 №721347, повірений 1 кв. 2019 року, випуску 2018 року, показник на табло під час надання на повірку 00000,281 (на час перевірки 02809 м.куб), за результатами якої складено оспорюваний позивачем акт про порушення №506 від 02.03.2020 року (а.с.10, том 1).

В матеріалах справи наявний акт демонтажу (монтажу) лічильника на повірку від 16.01.2019 року вказаний прилад обліку газу вже повірений 1 кв. 2019 року, випуску 2018 року, показник на табло під час надання на повірку складав 00000,281, а на час перевірки , тобто станом на 02.03.2020 року показник складав - 02809 м.куб. (а.с. 11, том 1).

Згідно акта про порушення №032 АКТ-916-0920 від 31.08.2020 року, складеного представниками оператора ГРМ Тонюком П.В., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (абонент ОСОБА_1 відмовився від підпису) за адресою АДРЕСА_1 , абонент ОСОБА_1 відмовився надати доступ до демонтажу лічильника газу відповідно до акта №506 від 02.03.2020 року (а.с.71, том 1).

Протоколом-актом від 15.03.2021 року, згідно ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09.03.2021 року, демонтовано ЗВТ (лічильник газу) типу Октава G6, 2017 року випуску, за адресою АДРЕСА_1 , споживач ОСОБА_1 (а.с.129, том 1).

Згідно листа Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.03.2021 року №1200/783-12-2021, на адресу експертної установи надійшла ухвала від 09.03.2021 року у справі №347/492/20 про призначення судової експертизи та представлено лічильник газу Октава G4/6, 2017 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 . Повідомилено, що викладене в ухвалі питання належить до компетенції Метрологічної служби України і може бути вирішене повір очною лабораторією (а.с.130, том 1).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07.10.2021 року в задоволенні клопотання представника ПАТ «Івано-Франківськгаз» про призначення експертизи щодо відповідності метрологічним характеристикам газового лічильника Октава G4/6, 2017 року випуску, заводський номер 721347, відмовлено (а.с.169-170, том 1).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення на ринку природного газу щодо несанкціонованого відбору природного газу, несанкціонованого втручання у роботу лічильника газу та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу, тому суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 підставними і такими, що підлягають до задоволення.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані статтею 714 ЦК України, Законом України "Про захист прав споживачів", Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільнихсистем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює держане регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1379/27824 (далі-Кодекс газорозподільнихсистем) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право в тому числі на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування.

За змістом статтей 1, 2, 5 Закону України від 09.11.2017 року № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, є індивідуальним споживачем.

Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають, зокрема у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Послуги з постачання та розподілу природного газу належать до комунальних послуг.

У частині другій статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу.

У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пункту 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2496 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил.

Порядок періодичної повірки засобів вимірювальної техніки по об`єктах побутових споживачів (населенню), вузлів обліку та їх складових та порядок перевірки вузлів обліку та їх складових врегульовано главою 8,9 розділу Х Кодексу газорозподільних систем, Положенням про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року №619 (далі - Положення), Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2498.

Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Згідно із приписами пунктів 1 та 7 глави 9 розділу X КГС газорозподільних систем оператор ГРМ повинен здійснювати контрольний огляд вузла обліку у строки, визначені цим Кодексом.

У разі виявлення під час перевірки комерційного ВОГ чи його складових або контрольного огляду вузла обліку ознак нижченаведених порушень представник Оператора ГРМ на місці перевірки складає у порядку, визначеному цим Кодексом, акт про порушення.

Розрахунок не облікованого або облікованого частково об`єму природного газу внаслідок порушення здійснюється за наявності акта про порушення та у порядку, визначеному в розділі XI цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1 та 2 глави 5 розділу XI КГС газорозподільних систем, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.

Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

За результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення (повністю або частково), або необхідність додаткового обстеження чи перевірки, або додаткових пояснень тощо, або скасування акта про порушення.

При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Аналіз наведених норм КГС дає підстави для висновку, що наслідком несанкціонованого втручання в роботу газового лічильника прихованим способом та нарахування суми збитків має бути беззаперечне встановлення обставин самовільного втручання особою в роботу газового лічильника, що призвело внаслідок таких дій до споживання не облікованого об`єму природного газу.

Отже, підставами для покладення на споживача газу відповідальності за несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника, є сукупність складових умов, які полягають у такому: самовільне несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника та витрати (споживання) не облікованого об`єму природного газу.

Пунктом 4 глави 1 розділу 1 КГС визначено, що несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.

Факт втручання споживача в роботу приладів обліку, у разі невизнання цього споживачем, обов`язково має бути підтверджений експертизою. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року у справі № 336/6535/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).

Право кожної особи на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено нормами статті 15 Цивільного кодексу України. Якщо буде встановлено, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд ухвалює рішення про відмову у позові.

Згідно положень ст. ст. 11, 16 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено ст.16 ЦК України. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права - є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18) вказано, що «захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 311/2314/16 (провадження № 61-35175св18) вказано, що «за змістом пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку оператора газорозподільної системи, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі. У разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу, він може оскаржити їх у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою. Таким чином, зазначеним нормативно-правовим актом прямо передбачено, що споживач у разі незгоди з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу, має право оскаржити такий акт (вимогу) в судовому порядку, і тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою».

Встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати акт про порушення №506 від 02.03.2020 року, згідно змісту якого у оператора ГРМ (газорозподільної мережі) виник сумнів щодо достовірності обліку газу лічильника Октава G6-2 №721347 та визнати незаконними дії представників АТ «Івано-Франківськгаз», пов`язані із складенням цього акта.

Колегія суддів звертає увагу на те, що складений працівниками газорозподільної організації акт про порушення Кодексу газорозподільних систем є лише фіксацією ймовірного порушення (припущення), тому оспорювання такого акта і дій працівників оператора ГРМ у процесі складання ата, не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, що не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта або при оспоренні розрахунку об`єму та/або вартості необлікованого (донарахованого) природного газу . Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Таким чином, суд першої інстанції не мав підстав для задоволення позову.

З огляду на зазначене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» задовольнити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ "Івано-Франківськгаз", третя особа Косівська дільниця Снятинського відділення ПАТ "Івано-Франківськгаз" про визнання протиправним та скасування акту про порушення та визнання незаконними дій відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 22 лютого 2022 року.