ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 лютого 2022 року

м. Харків

справа № 636/216/21

провадження № 22-ц/818/464/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 квітня 2021 року в складі судді Оболєнської С.А.,

у с т а н о в и в:

22 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25 липня 2016 року на доньку стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час ОСОБА_3 навчається на першому курсі денного відділення Харківського національного університету внутрішніх справ на контрактній основі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання або до досягнення ОСОБА_3 23 річного віку в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

13 квітня 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відзив мотивовано тим, що донька є дієздатною особою, могла сама звернутися до суду і аліменти мають бути стягнуті саме на її користь, а не на користь позивача. ОСОБА_1 не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, не узгодила з ним питання щодо навчання доньки у вищому навчальному закладі, не зазначила конкретний розмір потреби матеріальної допомоги, жодних належних доказів щодо його можливості сплачувати аліменти не додано. Він не має власного приватизованого житла, його стан здоров`я перешкоджає сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 21 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 22 січня 2021 року, до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в розмірі 908,00 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги відповідають інтересам доньки, матеріальному становищу платника аліментів та засадам розумності, виваженості, справедливості. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею 23 років, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

05 травня 2021 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставин платоспроможності платника аліментів. Разом з тим він не має власного житла. Крім того, має хворобу правої нирки, що потребує коштів на обстеження та лікування. Зазначає, що повнолітня донька протипоказань до працевлаштування немає, а тому може працювати та забезпечувати себе.

30 липня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 квітня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 2015 року, який розірвано.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 03 лютого 2003 року виконкомом Радянської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Відповідно до довідки № 2/844с від 14 січня 2021 року Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_3 навчається на 1 курсі денної форми навчання з оплатою вартості навчання на договірних засадах. Плата за навчання складає 1760,00 грн щомісячно, що підтверджується копіями договорів № 517/1 від 10 вересня 2020 року про надання платної освітньої послуги та № 517 та від 10 вересня 2020 року про навчання у закладі вищої освіти.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 є студентом Харківського національного університету внутрішніх справ. Навчається на договірних засадах.

Відповідач ОСОБА_2 має тривале захворювання нирки з 2017 року, що підтверджується копіями виписки з медичної карти, консультаційного висновку спеціаліста, довідок Європейського радіологічного центру впродовж 2018 2021 років.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , на період її навчання, узгоджується з приписами частини першої статті 199 СК України.

Проте, з висновком суду щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів погодитися не може з таких підстав.

Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд першої інстанції виходив із того, що платник аліментів має можливість надавати матеріальну допомогу доньці у розмірі 1/4 частки його доходу щомісячно. При цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд не в повній мірі врахував обставини, що мають істотне значення у справі.

Згідно статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначав що не дивлячись на те, що він перебуває на військовій службі, має тривале захворювання з 2017 року, яке примушує його витрачати постійно великі кошти на обстеження та лікування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього тривалого захворювання, а також те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається на обох батьків, має бути враховано при визначені розміру аліментів. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, підлягають аліменти у розмірі 1/6 частки від його доходу щомісячно.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.

Доводи апеляційної скарги про неспроможність сплачувати аліменти на час навчання доньки відповідачем не підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Посилання на те, що ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання та має можливість працювати у вільний від навчання час, ґрунтуються на припущеннях.

Розмір аліментів визначено судом з урахуванням того, що відповідач є працездатним, після сплати аліментів на утримання дитини має середньомісячний дохід, який дозволяє надати матеріальну допомогу повнолітній доньці, що навчається, і потребує у зв`язку з цим допомоги у розмірі 1/6 частки.

Доводи апеляційної скарги, щодо звільнення відповідача від сплати судового збору у зв`язку з пунктом 13 частини першої статті 5 ЗУ «Про судовий збір» не можна вважати обґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зазначено, що «відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18)».

ОСОБА_2 є відповідачем у даній справі, предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Отже, дана справа не пов`язана з порушенням прав відповідача, оскільки не стосується соціального і правового захисту учасника бойових дій.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

В пункті 35 (абзац 3) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 статті п`ятої Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 1362,00 грн, що документально підтверджено квитанцією № 52 від 26 червня 2021 року (а. с. 91).

Зважаючи на те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 454,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, то відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України ОСОБА_2 має бути компенсовано за рахунок держави судовий збір у розмірі 681,00 грн, що є пропорційним розміру позовних вимог, які залишено без задоволення, виходячи з такого розрахунку: 1362,00 * (100%- 50%).

Таким чином, ОСОБА_2 підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір в розмірі 227,00 грн (681,00 грн 454,00 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 21 квітня 2021 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22 січня 2021 року, до закінчення нею навчання, але небільше ніж до досягнення нею 23 років.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 227,00 (двісті дві гривні) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина