Номер провадження 2/754/1579/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 21.02.2022)

21 лютого 2022 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М., справа № 754/16269/21

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» - позивач

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідно до позову законним представником є ОСОБА_2 ) - відповідач 1

ОСОБА_3 - відповідач 2

Служба у справах дітей та сім'ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - третя особа

Вимоги позивача: визнання протиправними дій та скасування рішення про реєстрацію місця проживання.

ОСОБА_4 - представник позивача

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить визнати незаконною реєстрацію в предметі іпотеки та відновити становище, що існувало до порушення, шляхом скасування реєстрації місця проживання відповідачів у нерухомому майні, яке є предметом іпотеки, у саме у кв. АДРЕСА_1 посилаючись на те, що реєстрація відповідачів у зазначеній квартирі відбулась з порушенням договірних правовідносин.

Позивач у судове засідання не з'явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся під розписку, тобто, належним чином.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином поштою.

Третя особа в судове засідання не з'явилась і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надала, надіславши до суду листа про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасникам справи відомо про час і місце розгляду справи, однак, вони не цікавляться провадженням у справі.

З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Між відповідачем 2 і АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24.10.2007 за яким відповідачу 2 був наданий кредит у сумі: 57000 доларів США, що еквівалентно: 287850,00 грн. зі строком повернення не пізніше 24.10.2037 з цільовим призначенням на придбання квартири. Також цим договором передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником банком приймається застава нерухомості: однокімнатної кв. АДРЕСА_1 , яка є власністю відповідача 2.

Між відповідачем 2 і АКІБ «УкрСиббанк» укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 68063 від 24.10.2007 за яким відповідач 2 передав у іпотеку належну на праві власності однокімнатну кв. АДРЕСА_1 , загальною площею: 31,10 кв. м. у забезпечення виконання кредитних зобов`язань.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 24.10.2007 здійснено реєстрацію обтяження на належну відповідачу 2 на праві власності на кв. АДРЕСА_1 .

Обидва відповідачі зареєстровані в кв. АДРЕСА_1 04.09.2008, що підтверджується наданою на запит суду інформацією ГІОЦ з реєстру територіальної громади м. Києва.

Відповідно до укладених між ПАТ «УкрСиббанк» і позивачем договору факторингу № 2 від 13.02.2012 та нотаріально посвідченого договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 до позивача перейшло право вимоги до відповідача 2 за вищевказаними кредитним і іпотечним договорами.

Позивач оспорює реєстрацію обох відповідачів у кв. АДРЕСА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовує недотриманням відповідачами п. 2.4.6. договору іпотеки.

Згідно п. 2.4. та п. 2.4.6. договору іпотеки № 68063 від 24.10.2007, іпотекодавець зобов`язаний: не надавати дозвіл на реєстрацію в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. Даний пункт договору вважається дійсним тільки у випадках, якщо предметом іпотеки за цим договором є житлова нерухомість.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст. 29 ЦК України, 1. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 2. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 3. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. 4. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 5. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. 6. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Вищевказані положення іпотечного договору, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, не передбачають заборони для відповідача 2 на реєстрацію в квартирі, яка є предметом іпотеки, а право батьків, як опікунів на реєстрацію за місцем свого проживання своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними чотирнадцяти років, це право гарантоване Законом, яке не може бути обмежене жодним цивільно-правовим правочином.

Відповідно до вказівок ЄСПЛ, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили, що реєстрацію відповідачів у кв. АДРЕСА_1 проведено з порушенням вищевказаних норм права та положень договору іпотеки, позивач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги безпідставними.

За таких обставин у задоволенні позову відмовляється.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, 4/6, корпус «в», поверх 4, кабінет 402, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: суду не повідомлено і відповідно до позову законним представником є ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: