Номер провадження: 22-ц/813/3842/22
Номер справи місцевого суду: 2-5451/07
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

29.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в особі судді-доповідача Таварткіладзе О.М., розглянувши питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» про визнання права власності, зобов`язання зареєструвати право власності,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2007 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано право власності на нежитлове приміщення мансарди, площею 192,76 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , та зобов`язано КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвати за ОСОБА_2 право власності на вказане приміщення мансарди.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 17.07.2017 року (через поштове відділення), тобто більше ніж через 10 років ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставив питання про поновлення строку. Як зазначав апелянт, строк пропущено з тих підстав, що про оскаржуване рішення ОСОБА_1 дізнався лише 07.07.2017 року з ЄДРСР, оскільки він не був учасником справи та відповідно суд його не викликав. Зазначав, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси на розгляді перебуває цивільна справа № 522/17218/16-ц за його позовом до ОСОБА_2 , який не з`являється в судові засідання тривалий час. З метою перевірки в ЄДРСР існування інших справ за участю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 й потрапив на оскаржуване рішення, що стало підставою його звернення з цією апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.08.2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2007 року та відкрито апеляційне провадження у справі.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 25.09.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2007 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У квітні 2019 року ОСОБА_3 була подана касаційна скарга на постанову апеляційного суду Одеської області від 25.09.2018 року, в якій останній зазначав про порушення судом апеляційної інстанції принципу res judiсata, звертаючи увагу, що з дня ухвалення рішення першої інстанції до дня звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою минуло понад 10 років. Крім того, ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 , після визнання права власності на частину приміщення горища, у встановленому порядку отримав дозвіл Приморської районної адміністрації на початок будівельних робіт, отримав необхідні узгодження Управління архітектури міста, виконав реконструкцію приміщень, що належали йому на праві власності, здав реконструйований об`єкт в експлуатацію і 24.03.2008 року отримав розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР № 388 «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого реконструкцією об`єкту квартири АДРЕСА_2 , частини квартири АДРЕСА_3 , з об`єднанням їх в одну самостійну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 410,6 кв.м. і став власником реконструйованого майна на підставі Свідоцтва про право власності САВ 808359 від 11.06.2008 року виданого Виконавчим комітетом ОМР. При цьому, ОСОБА_1 було добре відомо ще у 2007 році про отримання ОСОБА_2 згоди від сусідів на виділ частини приміщення горища. Сам ОСОБА_1 згоди не дав, але на його прохання ОСОБА_2 здійснив ремонт на всіх трьох поверхах парадної частини під`їзду. Вподальшому, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 17.11.2009 року продав цю квартиру ОСОБА_5 , яка в свою чергу 13.03.2015 року за договором купівлі-продажу продала квартиру ОСОБА_6 , а ОСОБА_6 отримавши дозвіл на поділ квартири, розділила її на дві № 5 і № 5-а та 23.07.2015 року квартиру за АДРЕСА_2 продала по Ѕ частині ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а квартиру за АДРЕСА_2 продала 16.06.2017 року ОСОБА_3 . Таким чином, після ухвалення рішення спірний об`єкт нерухомості був перепроданий 4 рази та стільки ж змінювалися його власники. При цьому, ОСОБА_1 було достеменно відомо про зазначені обставини, оскільки в Приморському районному суді м.Одеси з 2016 року на розгляді перебуває цивільна справа № 522/17218/16-ц за його позовом та інших до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 про приведення приміщення до первісного стану, стягнення матеріальної та моральної шкоди, заборону використовувати квартиру в господарській діяльності, до якої у листопаді 2016 року представник ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи Довідку з реєстру речових прав про зміну власників квартири та копію технічного паспорту квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , в якому зазначено, що житлове приміщення мансарди належить ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2007 року. Таким чином, про спірне рішення суду ОСОБА_1 було достеменно відомо не пізніше листопада 2016 року, а не у липні 2017, як зазначає останній. Проте, суд цих обставин, як зазначає ОСОБА_3 , не перевірив та безпідставно поновив ОСОБА_1 строк.

Постановою Верховного Суду від 30.06.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12.08.2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 25.09.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_3 та скасовуючи ухвалу та постанову апеляційного суду, Верховний Суд виходив з того, що поновлюючи ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не обґрунтував належним чином підстави його поновлення, не з`ясував обставин пропуску строку та не мотивував, чи поновлення строку є порушенням принципу res judiсata.

Відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

З метою перевірки поважності пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2007 року, який відповідно ст.354 ЦПК України складає тридцять днів з дня вручення копії оскаржуваного рішення, апеляційним судом витребувано з Приморського районного суду м. Одеси матеріали цивільної справи № 522/17218/16-ц за позовом ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 про приведення приміщення до первісного стану, стягнення матеріальної та моральної шкоди, заборону використовувати квартиру в господарській діяльності.

Матеріалами цієї справи (№ 522/17218/16-ц), апеляційний суд встановив, що вищевказаний позов було подано у вересні 2016 року. Як зазначали позивачі, в тому числі і ОСОБА_1 вони є співвласниками квартири АДРЕСА_4 , яка розташована на другому поверсі з 1978 року. З березня 2015 року в будинку на 3 поверсі у квартирі АДРЕСА_2 , що безпосередньо знаходиться над квартирою позивачів, розпочалися будівельні роботи. Тоді стало зрозуміло, що на третьому поверсі було фактично об`єднано в одне приміщення квартира АДРЕСА_2 , з однією з кімнат квартири АДРЕСА_5 , що примикає до квартири АДРЕСА_2 та є суміжною по сходовій клітині будинку, з приміщенням горища. Фактично було здійснено повне перепланування квартир в готельний комплекс, була знесена частина несучих стін та замість нежитлового приміщення горища влаштовано житлову мансарду. В результаті проведення незаконного будівництва, позивачів неодноразово було затоплено, про що складалися відповідні акти. Через постійний, шум, гам, пил, залиття квартири було завдано моральну шкоду.

В межах цієї справи, 02.11.2016 року представник позивачів, в тому числі і ОСОБА_1 адвокат Нестерова О.В. звернулася до суду з клопотанням про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , власниками якої є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , на квартиру АДРЕСА_2 , власниками якої є ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та на квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний об`єкт нерухомого майна 10140180, власниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_13 у будинку АДРЕСА_1 . До заяви про забезпечення позову адвокат долучила копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 від 12 липня 2007 року, в якому зазначено, що власником приміщення мансарди є ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м.Одеси від 03.09.2007 року та зазначено номер справи № 2-5451/07 (а.с.99-129).

Таким чином, Одеським апеляційним судом встановлено, що про оскаржуване рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2007 року ОСОБА_1 було відомо не пізніше 12.11.2016 року, а не 07.07.2017 року, як зазначає останній в заяві про поновлення строку (апеляційній скарзі).

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» (заява № 48553/39), а також згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Тобто, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Таким чином, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 2004 року у справі «Нешев проти Болгарії»). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У статтях 127, 357, 358 ЦПК України не визначено конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. Однак, суд апеляційної інстанції, керуючись верховенством права та основними засадами судочинства, повинен надати оцінку наведеним особою, яка не брала участі у справі, обставинам на предмет поважності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 348/3678/13-ц (провадження № 61-36051св18).

Відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки наведені ОСОБА_1 причини пропуску строку, зокрема про те, що про оскаржуване рішення він дізнався лише 07.07.2017 року не відповідають встановленим обставинам справи, апелянт повинен протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали звернутися до апеляційного суду із обґрунтованою заявою про поновлення строку із зазначенням переконливих, резонних причин пропуску строку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 354, 357 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 травня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» про визнання права власності, зобов`язання зареєструвати право власності - залишити без руху.

Надати апелянту строк десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення вказаних недоліків скарги.

Роз`яснити апелянту, що у разі невиконання ухвали у передбачений законом строк, у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.М. Таварткіладзе