Номер провадження: 22-ц/813/665/22
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/28265/21

Номер провадження: 22-ц/813/665/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Дубрянської Н.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «МОРСЬКИЙ 1»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут»,

розглянув у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «МОРСЬКИЙ 1», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут», про визнання права власності, за апеляційною скаргою адвоката Колеснікової Юлії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду Одеської області, постановлену у складі судді Калініченко Л.В. 22 жовтня 2021 року, про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру, будівельний номер АДРЕСА_1 багатофункціонального громадсько-житлового-готельного комплексу «Південний» (перша черга) на 16 ст. Великого Фонтана за адресою - АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №27 від 15.01.2004 року надано дозвіл ТОВ «Добробут» на проектування та будівництво багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний» на земельній ділянці, площею - 3,7287 га., за адресою - АДРЕСА_3 , що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 22.08.2016 року у справі №916/1696/16, та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2018 року у справі №520/4555/17.

В подальшому 25.03.2005 року ТОВ «Добробут» та ТОВ «Прогресбуд» уклали договір №ИД-25/03/05 про інвестування, а також Генеральний контракт №ГК-25/03/05 на будівництво «під ключ», відповідно до якого Підрядник - ТОВ «Прогресбуд» зобов`язується у передбачені контрактом строки та порядку, відповідно до Проектно-кошторисної документації, здійснити будівництво «під ключ» Об`єкту, а Замовник ТОВ «Добробут» зобов`язується у передбачені Контрактом строки та порядку надати Підрядникові фронт робіт, сприяти Підряднику у силу своїх об`єктивних можливостей здійснювати всі залежні від нього організаційні та правові дії, необхідні для проектування, будівництва та здачі Об`єкту до експлуатації, приймати виконані роботи, прийняти закінчений будівництвом Об`єкт та оплачувати роботу Підрядника. При цьому, Об`єктом визначено - багатофункціональний громадсько-житлово-готельний комплекс «Південний» за адресою - АДРЕСА_3 .

24.10.2005 року, згідно договору №ИД-16Ф, укладеного між ТОВ «Прогресбуд» та ТОВ «Інвест-Прогрес», останній отримав право укладати від імені ТОВ «Прогресбуд» договори продажу/відчуження об`єкту інвестування.

15.12.2010 року між ТОВ «Добробут» та ОК «Житловий комплекс «Золотий Берег» було укладено меморандум про співпрацю щодо спірного об`єкту будівництва.

31.08.2015 року ТОВ «Добробут» передав, а ОК «ЖБК «Морський 1» прийняв об`єкт незавершеного будівництва на підставі Угоди про внесення цільового внеску. Таким чином, роботи у багатоквартирному громадсько-житловому комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою - АДРЕСА_3 проводяться ОК «ЖБК «Морський 1».

Вказані обставини встановленні рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2018 року у справі №520/4555/17.

01.01.2006 року ОСОБА_1 уклав Договір №3Б-1-22 про інвестування з ТОВ «Інвест-Прогрес». За вказаним Договором ТОВ Інвест-Прогрес» зобов`язувалось передати ОСОБА_1 , як інвестору, у власність Об`єкт інвестування. Під Об`єктом інвестування, згідно п. 2 Договору, розуміється безумовне майнове прав на Новозбудоване майно квартиру, будівельний номер АДРЕСА_1 багатофункціонального громадсько-житлового-готельного комплексу «Південний» (перша черга) на 16 ст. Великого Фонтана за адресою - АДРЕСА_3 , що після державної реєстрації стає правом власності ОСОБА_1 на новозбудоване майно. За умовами вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язаний прийняти Об`єкт інвестування і сплатити за нього інвестицію, яка дорівнює згідно п. 5.1 Договору 224 582,00 грн..

ОСОБА_1 свої договірні зобов`язання за Договором №3Б-1-22 про інвестування виконав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеса від 10 листопада 2011 року у справі №2-6173/2011 визнано за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування квартиру будівельний номер АДРЕСА_4 АДРЕСА_3 за адресою - АДРЕСА_3 .

На офіційному веб-порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва з`явилась інформація, що 05.11.2020 року багатофункціональний громадсько-житлово-готельний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою - АДРЕСА_3 , перша черга будівництва, будинок АДРЕСА_5 , введено в експлуатацію. Вказане підтверджується виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України Сертифікатом про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів реєстраційний номер ІУ05 від 05.11.2020 року щодо об`єкта Будівництво багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на 16 станції Великого Фонтану за адресою: АДРЕСА_3 , 1 черга будівництва, будинок АДРЕСА_5 з паркінгом. Замовником будівництва зазначено ОК «ЖБК «Морський 1».

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради №536-01р від 14.12.2020 року «Про надання адреси: АДРЕСА_2 », на підставі вищенаведеного сертифіката № ІУ05 від 05.11.2020 року, зазначеному об`єкту нерухомого майна - багатофункціональному громадсько-житлово-готельному комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », перша черга будівництва, будинок АДРЕСА_6 .

За наслідком чого ОСОБА_1 звернувся до ОК «ЖБК «Морський 1» із заявою про видачу йому довідки про повну сплату інвестиційних внесків, передачу об`єкта інвестування, як нерухомого майна, надати і підписати з ним акт приймання-передачі квартири. Однак, позивачеві було відмовлено, оскільки ОК «ЖБК «Морський 1» не є правонаступником ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС», з яким позивачем було укладено договір інвестування квартири, позивач не є членом, у тому числі асоційованим, в ОК «ЖБК «Морський 1».

Отже, за ствердженнями позивача, відповідачем не визнається його право на квартиру АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 (а. с. 1 9).

2.2 Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У жовтні 2021 року адвокат Колеснікова Ю.С., діюча від імені ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, а саме: 1) накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 ; 2) встановити заборону суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, а також іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, з проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень стосовно квартири АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 .

Вищевказана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що спір між сторонами в цій справі виник стосовно квартири АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 , яка була придбана позивачем на підставі договору №3-Б-1-22 про інвестування від 01.01.2006 року.

Як стверджує представник позивача наразі право власності на зазначену квартиру не зареєстровано, відповідачем не визнаються майнові права позивача на вказану спірну квартиру, за наслідком введення об`єкту до експлуатації не видається акт прийому-передачу нерухомого майна для реєстрації права власності на це майно.

З урахуванням того, що наразі відповідачем здійснюється продаж квартир у вищезазначеному будинку, позивач вважає що існує загроза невиконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, оскільки до розгляду справи по суті відповідач не позбавлений можливості здійснити її відчуження на користь третіх осіб, за наслідком чого позивачеві необхідно буде докласти значних зусиль для поновлення своїх порушених прав (а. с. 137 - 142).

2.3 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником не доведено і не підтверджено жодним доказом, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, як і не доведено вчинення відповідачем жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду.

Також суд зазначає, що позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову стосовно нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 АДРЕСА_2 . У той же час з поданих до суду документів вбачається, що право власності на вказаний об`єкт саме як нерухомого майна не зареєстровано. За правилами, після введення об`єкту нерухомості до експлуатації, адреса, номера квартир, їх площа змінюються.

Доказів на підтвердження того, що після введення громадсько-житлово-готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою - АДРЕСА_3 , 1 черга будівництва, будинок АДРЕСА_5 , в експлуатацію, якому вже присвоєно адресу - АДРЕСА_7 , розташована на третьому поверсі в секції №1 цього жилого будинку АДРЕСА_5 , є тією самою квартирою за будівельним номером АДРЕСА_8 , яка є предметом інвестування за договором №3Б-1-22 про інвестування від 01.01.2006 року, стороною позивача до суду не надано.

За наслідком викладеного, суд позбавлений можливості пересвідчитись у вищевказаних обставинах, за наслідком чого у разі вжиття заходів забезпечення позову у заявлений спосіб, можуть бути порушені права та інтереси третіх осіб, як фактичних власників такого майна (а. с. 156 - 158).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Колеснікова Юлія Сергіївна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову. Постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвалу постановлено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) предметом позову по справі є визнання за позивачем права власності на квартиру, будівельний номер АДРЕСА_4 за адресою - АДРЕСА_2 . Відтак, між сторонами існує спір стосовно вищевказаного нерухомого майна. Зазначена квартира була придбана позивачем за Договором № З-Б-1-22 при інвестування від 01.01.2006 року. Право власності на спірну квартиру не зареєстровано за будь-якою особою. Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «МОРСЬКИМ 1», здійснює продаж квартир багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на 16 ст. Великого Фонтана за адресою - АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з веб-сайту зазначеного комплексу. Відтак, існує реальна можливість, що спірне майно буде продано відповідачем, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у справі, що розглядається, та призведе до неможливості здійснення ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, за яким він звернувся; 2) судом першої інстанції не було прийнято до уваги відповідь ОК «ЖБК «Морський 1», в якій останній не визнає право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру. Крім того, судом не прийнято до уваги інформацію з офіційного сайту відповідача, на якому містяться оголошення про продаж спірної квартири. Вказане свідчить про реальну загрозу, що спірне майно буде відчужене відповідачем на корить третіх осіб; 3) помилковими є висновки суду про ненадання доказів про відповідність квартири за будівельним номером квартирі АДРЕСА_8 , яка є саме предметом інвестування, квартирі, на яку необхідно накласти арешт. Згідно технічної документації спірна квартира є предметом інвестування за договором №3Б-1-22; 4) помилковими є висновки суду про порушення прав інших осіб у випадку забезпечення позову. Судом не вказано права яких осіб будуть порушенні. Вжиття заходів забезпечення позову не призведе до порушення прав інших осіб; 4) вимоги заяви про забезпечення позову відповідають вимогам розумності, збалансованості інтересів сторін(а. с. 161 - 168).

2.6 Узагальнені доводи інших учасників справи в апеляційному суді

ОК «ЖБК «Морський 1» у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вказаного відзиву кооператив зазначає, що об`єкту, на який позивач просить накласти арешт, не існує. Крім того, позивачем не надано жодного доказу того, що квартира з будівельним номером АДРЕСА_8 є квартирою АДРЕСА_8 , якарозташована в багатофункціональному громадсько-житлово-готельному комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (перша черга) будинок АДРЕСА_6 , а не іншою квартирою, яка розташована на 3- му поверсі.

ОК «ЖБК «Морський 1» не є стороною, яка укладала договір про інвестування №3Б-1-22 від 01 січня 2006 року з позивачем. Крім того, ТОВ «Інвест-Прогрес» ніколи не був замовником будівництва. Жодних відносин між ТОВ «Інвест-Прогрес» та ОК «ЖБК «Морський 1» ніколи не було. Кооператив є неприбутковою організацією та не здійснює будь-якого продажу, в тому числі нерухомого майна (а. с. 207 209).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 року апеляційну скаргу адвоката Колеснікової Юлії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Київського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2021 року (а. с. 179).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.12.2021 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду(а. с. 180).

21.03.2022 року адвокатом Тертицьким В.О., діючим від імені ОК «ЖБК «Морський 1», було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання обґрунтовує тим, що у зв`язку із впровадженням військового стану на території України ОК «ЖБК «Морський 1» не може забезпечити явку свого представника на розгляд справи та відсутністю можливості участі в режимі відеоконференції.

24.03.2022 року адвокат Колеснікова О.М., діюча від імені ОСОБА_1 , звернулась із заявою про розгляд справи за відсутності апелянта. Апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи Банк сповіщений належним чином. Інших клопотань, крім зазначених, суду не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Тертицького Вадима Олександровича, діючого від імені ОК «ЖБК «Морський 1», про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.

Указом Президента України №64/2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 27 березня 2022 року.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» внесені зміни до ст. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Відповідно до цих змін продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

На підставі статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02 березня 2022 року та 16 березня 2022 року, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, керуючись статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24 лютого 2022 року та рекомендації Ради суддів України від 02 березня 2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, вказане розпорядження опубліковано на сайті «Судова влада України».

Колегія суддів зазначає, що ОК «ЖБК «Морський 1» є юридичною особою.

ОК «ЖБК «Морський 1» не надано жодних доказів неможливості прибуття представника Тертицького В.О. до судового засідання (перебування на лікарняному, виїзд за кордон, мобілізація тощо) та неможливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Саме по собі посилання лише на неможливість прибуття до суду не може вважатись належними обґрунтуванням вказаних причин.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення ОК «ЖБК «Морський 1» свої правової позиції у відзиві на апеляційну скаргу, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що вищезазначена апеляційна скарга підлягає задоволенню.

3.2 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/ не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржена ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у забезпеченні позову.

3.3 Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених ч. 1 ст. 149 ЦПК України підстав для забезпечення позову заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 частини 1 статті 150 ЦПК України.

Відповідно до частини 9 статті 150 ЦПК України, майно (активи) або грошові кошти клієнта неплатоспроможного банку або банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), можуть бути передані приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно (активи) або грошові кошти залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, третіх осіб, з метою забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний, застосований місцевим судом спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позову у справі, що розглядається, є - визнання за позивачем права власності на квартиру, будівельний номер АДРЕСА_4 за адресою - АДРЕСА_2 .

Відтак, між сторонами існує спір стосовно вищевказаного спірного нерухомого майна.

Обґрунтованими є доводи апелянта про необхідність накладення арешту та заборони на відчуження майна на вищевказану квартиру, оскільки відповідно до матеріалів справи між сторонами дійсно виник спір щодо спірного майна, невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки з матеріалів справи вбачається наявність об`єктивного спору між сторонами щодо спірного майна, беручи до уваги предмет спору, колегія суддів вважає, що позивачем вірно обрано спосіб забезпечення позову.

Крім того, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що відсутність реєстрації права власності на спірне майно не виключає можливості її відчуження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача і не є обмеженням прав відповідача у повній мірі та носить тимчасовий характер.

Арешт майна це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

У постанові Верховного суду від 19.02.2021 року у справі №643/12369/19, Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає задоволенню.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову постановлена при невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

3.4 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Колеснікової Юлії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про забезпечення позову за вищевказаного обґрунтування.

3.5 Порядок та строк касаційного оскарження

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 353, пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, після її перегляду в апеляційному порядку із прийняттям рішення про забезпечення позову, може бути оскаржена в касаційному порядку.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Колеснікової Юлії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2021 року про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву адвоката Колеснікової Юлії Сергіївни, діючої від імені ОСОБА_1 , про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_9 за адресою - АДРЕСА_2 .

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, а також іншим особам вчинять будь-які реєстраційні дії, з проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень стосовно квартири АДРЕСА_9 АДРЕСА_2 .

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 04 квітня 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе