Справа № 930/2066/21
Провадження № 22-ц/801/269/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Михайленко А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Царапори О. П. в залі суду в місті Немирові Вінницької області, повний текст якого складено 03 грудня 2021 року

у цивільній справі № 930/2066/21 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Богословський Сергій Вікторович , до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову посилається на те, що він у 2006 році придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 , який належав їй в порядку спадкування за законом після смерті її батька.

Письмово договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачем не укладався з тих підстав, що ОСОБА_1 на той час ще не встигла оформити спадщину після смерті спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину. Тоді відповідач пояснювала це тим, що в неї були відсутні кошти на оформлення спадкового майна.

Позивач домовився з відповідачем, що поверне їй кошти в розмірі 100 доларів США за оформлення спадщини, щоб вони безперешкодно могли укласти даний договір купівлі-продажу житлового будинку, на що відповідач й погодилась.

Під час домовленості сторони дійшли згоди, що позивач придбає у ОСОБА_1 житловий будинок, а відповідач з коштів, які їй заплатить ОСОБА_2 за будинок, оформить спадщину, після чого договір купівлі-продажу вони посвідчать нотаріально, а щоб сторони були впевнені в своїх намірах вони домовились укласти договір купівлі-продажу житлового будинку у формі розписки у якій зазначено всі істотні умови домовленості, а саме, сума коштів, яку отримує ОСОБА_1 за продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Домовившись з відповідачем про ціну, позивач передав їй кошти за будинок, в розмірі 1 800 доларів США, та 100 доларів США на оформлення спадщини. Таким чином позивач сплатив відповідачу 1 900 доларів США, а відповідач в свою чергу передала позивачеві ключі від будинку та наявні у неї всі правовстановлюючі документи на житловий будинок.

Передача коштів, за купівлю житлового будинку відповідачу засвідчена секретарем Зарудинецької сільської ради Немирівського району Захараш К. Д., яка також засвідчила, що передача коштів здійснена в її присутності, цим й було підтверджено правильність підпису ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , та їх особи на момент передачі коштів і надання розписок, особи були встановлені, що зареєстровано в реєстрі за номером 24.

02.05.2006 позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , та змінив своє прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».

Після укладення шлюбу позивач з дружиною ОСОБА_5 були зареєстровані в цьому житловому будинку та їх дітьми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується виписками з погосподарських книг Зарудинецької сільської ради Немирівського району. Позивач разом із колишньою дружиною часто їздили за кордон на заробітки.

17 серпня 2009 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 розірвано. Дружина виїхала з даного житлового будинку у 2010 році, а позивач залишився проживати в будинку і проживає у ньому по теперішній час.

З часу придбання та проживання у житловому будинку позивач за власні кошти частково здійснив поточний ремонт будинку, газифікацію житлового будинку, сплачував комунальні послуги, а також податок за земельну ділянку.

Однак, позивач не має можливості оформити нерухоме майно, оскільки на його думку, відповідач, оформивши спадщину після смерті свого батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 безпідставно відмовляється укласти договір купівлі-продажу. Мотивує це тим, що у неї купували будинок позивач з дружиною ОСОБА_5 , а на теперішній час, оскільки між ними шлюб розірвано вона не бажає з позивачем укладати договір купівлі-продажу.

Відповідач свідомо ухиляється від укладення договору та його нотаріального посвідчення, не з підстав відсутності коштів, а безпідставно і необґрунтовано, вказує на те, що після оформлення спадщини та розірвання шлюбу між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_5 , вона передумала продавати зазначений будинок та вказує на те, що це її батьківщина.

Тому позивач вважає, що між ним та відповідачем відбувся факт укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку по АДРЕСА_1 , де сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, однак у зв`язку із безпідставною відмовою відповідача не відбулося нотаріальне посвідчення зазначеного договору і це порушує права покупця на вільне розпорядження придбаним нерухомим майном.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20.09.2021 задоволено клопотання представника позивача Богоcловського С. В. про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного в усній формі у вигляді розписки між ОСОБА_2 (покупець) ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 (продавець).

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності/довірчої власності: 41654899 від 19.04.2021 року, державний реєстратор Кахно Юлія Миколаївна, Немирівська міська рада Немирівського району, Вінницької області.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності, реєстраційний номер майна 13042761 від 18.04.2006 року.

У задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Шимчика А. Г. про застосування строків позовної давності - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень, а також витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 гривень.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20.09.2021 року у вигляді накладеного арешту та заборони відчуження на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наданих стороною позивача належних та допустимих доказів вбачається, що між сторонами існувала домовленість щодо укладення договору купівлі-продажу житлового будинку і такий договір відбувся, відповідно до якого сторони дійшли усіх істотних умов щодо купівлі нерухомого майна і це підтверджується також показами свідків. При цьому судом враховано пояснення представника позивача про те, що ОСОБА_2 не знав і не міг знати про те, що відповідач оформила житловий будинок, не знав про своє порушене право, а дізнався лише під час розгляду справи № 140/1774/18 у Немирівському районному суді згідно з інформаційною довідкою № 354 від 29.06.2018, а відтак місцевим судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності.

Не погодившись з висновками суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення місцевого суду є незаконним та необґрунтованим, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не взято до уваги її докази та не досліджено їх, просить рішення Немирівського районного суду Вінницької області суду від 02.12.2021 скасувати в повному обсязі і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку, господарських та підсобних приміщень і земельної ділянки по АДРЕСА_1 не відбувся. Зазначає, що вона не мала навіть наміру продавати спірний будинок і не продавала його, і позивач їй грошей не платив, він жив в будинку як квартирант.

На думку відповідача посилання позивача на розписку від 26.11.2005 є безпідставним, оскільки відсутні записи щодо купівлі-продажу житлового будинку, відсутній запис про майбутнє нотаріальне посвідчення та реєстрацію. В розписці зазначено, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 кошти за житловий будинок, а саме не за продаж будинку, а за те, що позивач проживав у її будинку тимчасово, як квартирант. ОСОБА_2 без її дозволу провів газ до будинку, створив заборгованість за комунальні послуги, не обробляв земельну ділянку, все нищив, завдав їй значні збитки, які не можливо експертним шляхом визначити, оскільки він чинить їй перешкоди в доступі до будинку. Звертає увагу, що згідно з комісійним актом від 12.05.2021, який не скасовано, ОСОБА_2 в будинку не проживає, чинив їй перешкоди, так і її синові, у володінні, користуванні та розпорядженні нерухомим майном

Відповідач вважає, що позивач не надав суду письмових доказів, що він звертався з проханням до неї вчинити договір купівлі-продажу та зареєструвати його у нотаріуса, або що він звертався до нотаріуса з цих питань самостійно, не надав письмового договору, інших доказів, не спростував висновків судів про те, що договір купівлі - продажу будинку не укладався, те що відповідач не мала права виготовляти технічний паспорт та провести реєстрацію права власності на житловий будинок. Крім того, як стверджує відповідач у 2005 році вона не була власником будинку, а тому й не мала права на продаж даного будинку, оскільки зареєструвала право власності на нерухоме майно 18 квітня 2006 року, а підпис у розписці завірено ще 26.11.2005.

Також звертає увагу на те, що в позові слід відмовити у зв`язку з тим, що закінчились строки позовної давності згідно з ст. 267 ЦПК України та договір між сторонами є нікчемним. Вказує на те, що письмовий договір не укладався, цей факт ОСОБА_2 не заперечив в позовній заяві про визнання права власності за набувальною давністю, ще в липні 2018 року. Цим позовом ОСОБА_2 визнав, що має місце сплив позовної давності, і таку заяву нею подано до суду першої інстанції. Зауважує, що місцевий суд не взяв до уваги те, що у неї є діти, онуки, а вона є пенсіонеркою, не вжив заходів для укладення мирової угоди, не врахував практику Верховного Суду.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Богословський С. В. направив до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції досліджено всі обставини справи, допитані свідки, досліджені всі наявні в матеріалах справи докази надані сторонами, судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 та його представник Богословський С. В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно з вимогами частини другої статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 була укладена угода щодо придбання позивачем житлового будинку по АДРЕСА_1 належного відповідачу в порядку спадкування за законом після смерті її батька.

Домовившись про ціну житлового будинку, позивач передав ОСОБА_1 кошти в сумі 1 800 доларів США та 100 доларів США на переоформлення спадщини згідно з домовленістю, чим сплатив загальну суму 1 900 доларів США, а відповідач у свою чергу передала позивачеві ОСОБА_2 ключі від будинку та правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Кошти відповідачу ОСОБА_2 сплатив частинами, про що були складені відповідні письмові розписки, які були засвідчені секретарем Зарудинецької сільської ради Немирівського району Захараш К. Д на суми 1 000 (одна тисяча) доларів США, та по 400 (чотириста) доларів США від 06.11.2005 та від 26.11.2005 та 100 (сто) доларів США від 31.05.2006 (а.с.10,11).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 02.05.2006 позивач ОСОБА_2 02.05.2006 уклав шлюб з ОСОБА_5 та змінив своє прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с.12).

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 03.04.2019 шлюб позивача ОСОБА_2 було розірвано (а.с.13).

Довідкою виданою КП Немирівським районним бюро технічної інвентаризації № 354 від 19 червня 2018 року підтверджується реєстрація права власності за ОСОБА_1 . Тульчинським бюро інвентаризації 18.04.2006 в реєстровій книзі № 1 Р№ 125 відповідно до свідоцтва про право на спадщину виданого Немирівською держнотконторою 13.01.2006 року Р № 1-21 (а.с.15).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна підтверджуються відомості про реєстрацію права власності на спірний будинок за ОСОБА_1 (а.с.16-18).

З виписок з погосподарських книг по Зарудинецькій сільській раді встановлено, що з 2001 по 2005 роки, з 2006 по 2010 роки, з 2011 по 2015 роки, з 2016 по 2020 роки внесено запис щодо голови домогосподарства ОСОБА_5 та членів її сім`ї: сина ОСОБА_8 , дочки ОСОБА_9 та чоловіка ОСОБА_2 (а.с.21-24).

Довідкою про стан нерухомого майна №114 від 19.06.2018 підтверджується реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Немирівською держнотконторою від 13.01.2006 року Р№ 1-21 (а.с.25).

Технічним паспортом на житловий будинок від 19.06.2018, рішенням виконавчого комітету Зарудинецької сільської ради Немирівського району від 20.04.2007 № 17 про надання дозволу на газифікацію житлового будинку, робочим проектом на газифікацію житлового будинку АДРЕСА_3 , замовлення № 095-07, присвоєнням особового рахунку НОМЕР_4 на ім`я позивача при встановленні лічильника за користування природним газом підтверджується, що позивач ОСОБА_2 з часу укладення договору купівлі - продажу проживає у житловому будинку та користується ним (а.с.27-29, 30, 31-38).

Відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 17.02.2020 у справі № 140/1774/18 вбачається, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_5 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю було відмовлено (а.с.39-41).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14.05.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Немирівського районного суду від 17.02.2020 було залишено без задоволення, а рішення першої інстанції залишено без змін (а.с.42-45).

За встановлених обставин Немирівський районний суд Вінницької області дійшов висновку, що твердження представника позивача про доведеність підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним, заслуговують на увагу, оскільки під час розгляду справи судом встановлено факт ухилення відповідача від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку.

Судом встановлені обставини неможливості здійснення сторонами нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв`язку із запереченням відповідача факту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, тому суд вважав вказану бездіяльність відповідача безповоротним ухиленням від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Посилання представника відповідача про наявність домовленості між сторонами щодо проживання позивача у житловому будинку в якості квартиранта не знайшли свого підтвердження і це спростовується показами свідків.

Кошти за житловий будинок дійсно надійшли до відповідача. Обставини, які склалися, свідчать про наявність укладеного договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами та показами свідків, а тому відбулося виконання договору.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. При відчуженні нерухомості проведення оцінки є обов`язковим. Предмет договору, ціна договору або ж порядок її визначення, рівно як і порядок сплати, також мають бути регламентовані чітко і не допускати двоякого трактування.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У разі, якщо правочин вчинений без дотримання вимог щодо його форми він може кваліфікуватися як:

(а) нікчемний, у випадку якщо встановлений такий наслідок недотримання письмової форми на рівні закону (наприклад, ч. 2 ст. 1055, ч. 1 ст. 1257 ЦК);

(б) неукладений (невчинений) в тому разі, коли недійсність за недотримання вимог щодо форми не встановлено, але відповідний договір повинен вчинятися в письмовій формі і сторона правочину не виявляла свою волю для вчинення правочину (наприклад, не підписала правочин);

(в) вчинений, але заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК).

У справі, що переглядається, апеляційним судом встановлено, що договір купівлі-продажу на житловий будинок між сторонами не укладався у належній формі, тобто письмова форма договору не дотримана, а відтак в силу приписів статті 657 ЦК України такий договір є нікчемним.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Суд під час вирішення спору по суті на зазначені вимоги закону уваги не звернув, поза увагою суду залишилась та обставина, що договір купівлі-продажу житлового будинку, про який зазначає позивач, не відповідає письмовій формі, а тому є нікчемним в силу закону, який не вимагає визнання його таким в судовому порядку. Розписка, що міститься в матеріалах справи, не є договором купівлі-продажу, оскільки не містить істотні умови, що притаманні такому договору.

Крім того, Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 220 ЦК в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Правила ст. 220 ЦК не поширюються на правочини, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, оскільки за змістом ст. 640 цього Кодексу договір, який підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації.

ВП ВС в постанові у справі № 334/3161/17 від 22.06.2021 визначила, що до 01 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором купівлі-продажу виникало за правилами ч. 4 ст. 334 ЦК України - з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Відтак особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув; не визначився щодо характеру спірних правовідносин; не врахував, що договір купівлі-продажу будинку, укладений у 2006 році за домовленістю сторін, про що стверджував позивач, відповідно до ст. 657 ЦК підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК, а отже, немає підстав для визнання права власності на нерухоме майно, відчужене за цим договором.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, а також скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2021 року у вигляді накладеного арешту та заборони відчуження на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Богословський Сергій Вікторович , до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2021 року у вигляді накладеного арешту та заборони відчуження на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_5 , виданий 24.12.2019) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн 00 коп., понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 квітня 2022 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун