Справа № 442/3501/21 Головуючий у 1 інстанції: Курус І.С.
Провадження № 22-ц/811/2716/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

11.05.2021 позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилаються на те, що 16 лютого 2020 року приблизно о 20.30 год. на автодорозі Нижанковичі - Самбір - Дрогобич - Стрий, поблизу ресторану «Інклюз», що по вул. Дрогобицька в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області, відбулось зіткнення автомобіля марки «Volkswagen-Golf 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась в напрямку м. Стрий, з велосипедом спортивного типу, яким керував ОСОБА_5 , який, рухаючись в попутному з автомобілем напрямку, змінив напрямок свого руху ліворуч та виїхав на смугу руху вказаного автомобіля. Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 52 від 27 лютого 2020 року у ОСОБА_5 тілесні ушкодження могли виникнути в результаті зіткнення велосипедиста з легковим автомобілем із наступним падінням, мають ознаки тяжкого ступеня за ознакою небезпеки для життя в час заподіяння і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті. Відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen-Golf 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

23 червня 2020 року слідчим Маркевич І.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Звертають увагу суду на те, що матеріалами кримінального провадження № 0000130, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не встановлено, що смерть батька наступила внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому відповідачка повинна відшкодувати матеріальну та моральну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем марки «Volkswagen-Golf 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Зазначають, що на проведення поховання батька та придбання одягу було витрачено 7435 грн., що підтверджується копією накладної № 23 від 17 лютого 2020 року виданою ФОП ОСОБА_6 .. Крім того, на поминальний обід, який проведений 18 лютого 2020 року витрачено 10955 грн., що також підтверджується видатковою накладною № 1 виданою ФОП ОСОБА_7 . Таким чином, заподіяна матеріальна шкода становить 18390 грн.

Крім цього, вказують про те, що ними замовлено пам`ятник на могилу батька, приблизна вартість якого буде становити близько 20000 грн.

Однак, окрім матеріальної шкоди їм була заподіяна також і моральна шкода, розмір якої вони оцінюють в 200000 гривень. Просять позов задоволити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 18390 (вісімнадцять тисяч триста дев`яносто) грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 100 000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 908 грн. судового збору.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_1 оскаржила ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду незаконним та таким, що не відповідає обставинам справи. Вважає, оскільки відповідальність водія марки «Volkswagen-Golf 3» була застрахована у ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», суд повинен був відмовити в позові з тих підстав, що позов поданий до неналежного відповідача, та при цьому роз`яснити позивачу право залучення належного відповідача по справі.

Так як відповідальність водія була застрахована, вважає, що належним співвідповідачем повинна бути страхова компанія, в частині стягнення матеріальних збитків та в частині стягнення моральної шкоди, в межах ліміту страхування. Зазначає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Окрім цього, вважає, що у відповідності до ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія мала б виплатити моральну шкоду орієнтовно в сумі 44676 грн., тобто якщо у померлої особи залишилось двоє дітей, кожному по 6 мінімальних заробітних плат, що становить 22338 грн.

Зазначає, що вини відповідачки у ДТП не має, так як матеріалами кримінальної справи підтверджується, що саме через свідомі дії потерпілої ОСОБА_5 мала місце ДТП, в результаті якої вона отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

Окрім цього, вважає, що суд першої інстанції повинен був витребувати матеріали кримінального провадження, з метою дослідження їх в судовому засідання щодо обставин ДТП. Натомість, до позовної заяви було лише долучено постанову про закриття кримінального провадження від 23.06.2020 року, у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

13 грудня 2021 року від ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вважають, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що саме відповідач повинен нести відповідальність, а не страхова компанія.

Сторони в судове засідання не з`явилися хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

15 лютого 2022 року на електронну пошту суду з електронної пошти надійшко клопотання про відкладення розгляду справи, однак таке судом до уваги не береться, оскільки таке є без підпису, а файл не містить кваліфікованого електронного підпису.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17 лютого 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 23 лютого 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд виходив з тих обставин, що оскільки саме відповідачкою завдано шкоду, вона зобов`язана її вішкодувати позивачам.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2020 року приблизно о 20.30 год. на автодорозі Нижанковичі - Самбір - Дрогобич - Стрий, поблизу ресторану « Інклюз», що на вул. Дрогобицька в с. Лішня Дрогобицького району Львівської області, відбулось зіткнення автомобіля марки «Volkswagen-Golf 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась в напрямку м. Стрий, з велосипедом спортивного типу, яким керував ОСОБА_5 , який, рухаючись в попутному з автомобілем напрямку, змінив напрямок свого руху ліворуч та виїхав на смугу руху вказаного автомобіля, внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

Відповідальність водія автомобіля марки «Volkswagen-Golf 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»( а.с. 22).

23 червня 2020 року слідчим Маркевич І.В. винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ( а.с. 7-13).

З постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України не вбачається, що смерть ОСОБА_5 наступила внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Позивачі по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є дітьми померлого ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 і 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором і страхового акту (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи..

Крім того, частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.3 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІУ у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-ІУ). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №750/15471/15-ц (провадження №14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-ІУ. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-ІУ у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

ОСОБА_2 , як водій автомобіля марки «Volkswagen-Golf 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , керувала автомобілем в момент здійснення ДТП, є особою, відповідальність якої застрахована в ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», відтак, у сенсі правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) та у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі №760/15471/15-ц (провадження №14-316цс18), відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так як відповідати має у даному випадку страховик ПАТ «НАСК «Оранта».

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, судом першої інстанції не вирішено питання про склад осіб, які мали б брати участь у вирішенні справи та не встановлено відповідальність страхової компанії відповідача, факту виплати або причин невиплати страхового відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

На згадані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про покладення на ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування матеріальної і моральної шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 лютого 2020 року під час якої загинув батько позивачів - ОСОБА_5 .

Враховуючи вищенаведені обставини, оскаржуване рішення підлягає скасування з постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачі від сплати судового збору в справі даної категорії звільнені, судовий збір сплачений ОСОБА_2 підлягає їй компенсації в розмірі 3575,85 грн за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2021 рокускасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_2 )3575,85 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник