Дата документу 12.04.2022 Справа № 331/4456/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1110/22 Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Є.У.№ 331/4456/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2014 по 30.09.2020 у розмірі 62 209,39 грн. В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 систематично не сплачує за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надаються їй за адресою АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року позовні вимоги Концерну «МТМ» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги за період з 01.10.2014 по 30.09.2020 в сумі 62209,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2102 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт вказує на те, що під час розгляду справи ОСОБА_1 не була повідомлена про день та час слухання справи, а під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, суд безпідставно не звернув уваги на вказані доводи та на клопотання про застосування строків позовної давності, адже позивач, звертаючись до суду, пропустив строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Концерну «Міські теплові мережі» вказав, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а доводи про пропуск строку позовної давності неспроможними, оскільки позивач вважає строки позовної давності такими, що можуть бути подовжені посилаючись на приписи ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короно вірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючі позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка є споживачем послуг із теплопостачання, які надавалися їй концерном «МТМ», має заборгованість у загальній сумі 62 209, 39 грн., яка підлягає стягненню на користь останнього.

Проте колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції в повній мірі не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Стаття 64ЖК України визначає, що члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Споживач згідно ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

За змістом статті 24 ч. 3 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, з подальшими змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Судом першої інстанції встановлено, що договір між сторонами по справі про надання послуг не укладався, втім факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг.

У матеріалах справи містяться належні та допустимі докази того, що особовий рахунок № НОМЕР_1 був відкритий за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як квартиронаймачів, по якому здійснювались періодичні платежі, у період з 01.10.2014 по 30.09.2020 заборгованість складає 62209,39 грн.

Відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, сформованих за відомостями електронної бази даних Департаменту реєстраційних послуг ЗМР щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, суд першої інстанції на підставі належних доказів встановив, що відповідач є споживачем централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі».

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач у період з 01.10.2014 по 30.09.2020 надавав ОСОБА_1 послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання на загальну суму 62209,39 грн, з яких ОСОБА_1 сплатила 4558,51 гривень, при цьому 608,51 грн. було сплачено у квітні 2017 року, а наступні платежі здійснювались з червня 2018.

Тобто, вказане свідчить про те, що відповідач як споживач комунальних послуг їх вартість за вказаний період сплачувала не в повному обсязі в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 62 209,39 грн.(а.с.7).

Статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що оплата споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання є обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Згідно з ст. 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 1213 ЦК України відповідач повинен відшкодувати вартість безпідставно набутої теплової енергії.

Пунктом 4 ч.1 ст.611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Отже, висновок суду про наявність заборгованості за надані послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 62209,39 грн. є законним та обґрунтованим.

Проте, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги стосовно неналежного повідомлення відповідачів по справі.

Так, відповідно до змісту ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Днем вручення судової повістки є:

1) день вручення судової повістки під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 129 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна містити:

1) ім`я фізичної особи чи найменування юридичної особи, якій адресується повістка;

2) найменування та адресу суду;

3) зазначення місця, дня і часу явки за викликом;

4) назву справи, за якою робиться виклик;

5) зазначення, як хто викликається особа (як позивач, відповідач, третя особа, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач);

6) зазначення, чи викликається особа в судове засідання чи у підготовче судове засідання, а у разі повторного виклику сторони у зв`язку з необхідністю надати особисті пояснення - про потребу надати особисті пояснення;

7) у разі необхідності - пропозицію учаснику справи подати всі раніше неподані докази;

8) зазначення обов`язку особи, яка одержала судову повістку в зв`язку з відсутністю адресата, за першої можливості вручити її адресату;

9) роз`яснення про наслідки неявки залежно від процесуального статусу особи, яка викликається (накладення штрафу, примусовий привід, розгляд справи за відсутності, залишення заяви без розгляду), і про обов`язок повідомити суд про причини неявки.

В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в пунктах 1-7 і 9 частини першої цієї статті. Судова повістка-повідомлення повинна містити найменування та адресу суду, назву справи, зазначення процесуального статусу особи, яка повідомляється, вказівку про те, яку дію буде вчинено, місце, дату і час її вчинення, а також про те, що участь у її вчиненні для цієї особи не є обов`язковою. Якщо разом із судовою повісткою надсилаються копії відповідних документів, у повістці повинно бути зазначено, які документи надсилаються і про право особи, яка повідомляється, подати заперечення та відповідні докази на їх підтвердження.

В матеріалах вказаної цивільної справи відсутні докази належного повідомлення відповідачів по праві про розгляд справи.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач по справі повідомлялись про розгляд справи всіма належними способами, не відповідають дійсності.

Відповідачу ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою, проте конверт був повернутий на адресу суду поштовим відділенням зв`язку із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.16)

Таке повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи судом було направлено один раз, іншим способом, передбаченим діючим законодавством, відповідача про розгляд справи в суді не було повідомлено.

Таким чином, вважати, що відповідач була своєчасно та належним чином про розгляд справи була повідомлена , не можна.

Окрім того, беручи до уваги той факт, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи та була позбавлена права надати відзив на позовну заяву та заявити про застосування позовної давності, апеляційний суд вважає за можливе прийняти відповідну заяву ОСОБА_1 на стадії апеляційного перегляду судового рішення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.10.2014 по 30.09.2020. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 25.11.2020.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Матеріали справи не містять доказів того, що строк позовної давності щодо позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» було перервано, відповідно, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що строк позовної давності стосовно заявлених вимог Концерном «МТМ» до ОСОБА_1 за період з 01.10.2014 по 30.10.2017 включно сплив, а отже позовні вимоги позивача, заявлені у листопаді 2020 року з пропуском встановленого ст. 257ЦК строку позовної давності, що є підставою для відмови у цій частині позовних вимог.

Отже заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача за період з 01.11.2017 по 30.09.2020 включно складає 38 540,90 гривень.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За вказаних обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції у відповідності до норм ст. 376ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в розмірі 34590,90 грн. в іншій частині позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» слід відмовити у зв`язку із застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Під час звернення до суду першої інстанції Концерн «МТМ» сплатив судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Окрім того, ОСОБА_1 при звернені з апеляційною скаргою сплатила судовий збір в розмірі 3153,00 гривень, з урахуванням часткового задоволення її апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог Концерну «МТМ», з урахуванням взаємозаліку, судовий збір який підлягає компенсації апелянту складає 1984,20 грн.

Керуючись ст. ст. 369, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) заборгованість за надані послуги за період з 01.11.2017 року по 30.09.2020 року в сумі 34590,90 гривень ( тридцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто гривень 90 копійок).

Стягнути з Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (місцезнаходження: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1984,20 гривень ( одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 20 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська