ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3536/21 Номер провадження 22-ц/814/446/22Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах адвокатом Сергієнко Тетяною Григорівною,

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 листопада 2021 року, постановлене суддею Материнко М.О. (повний текст складено 25 листопада 2021 року),

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

14.04.2021 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із указаним позовом, уточнивши його заявою від 19.07.2021, про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №PLKPGK08043811 від 24.11.2006. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість за період із 02.03.2018 по 02.03.2021 у розмірі 2 652,11 дол. США (3% річних від простроченої суми), що за курсом 28.00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2021 складає 74 259,08 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.11.2021 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №PLKPGK08043811 від 24.11.2006 у сумі 2 652,11 дол. США, що за курсом 28.00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2021 складає 74 259,08 грн., яка складається з наступного: 2 652,11 дол. США - 3% річних від простроченої суми, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що ОСОБА_1 порушила кредитні зобов`язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом у вигляді відсотків, заявлених до стягнення в розмірі, підтвердженому розрахунком банку.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, адвокат Сергієнко Т.Г., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що підставою стягнення заборгованості за відсотками в цій справі стало судове рішення від 31.05.2016 у справі №554/2264/16-ц, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №PLKPGK08043811 від 24.11.2006 у розмірі 32 445,97 дол. США (827 696,69 грн.). При цьому, судом не враховано, що ухвалою суду від 29.07.2020 указане судове рішення скасовано, а позовну заяву банку залишено без розгляду, про що постановлена ухвала суду від 03.11.2020.

Таким чином відсутнє будь-яке судове рішення, що набрало законної сили, чи юридичний факт наявності у відповідачки боргу, на який, в межах цієї справи нараховувалися 3% річних. Також заперечує правильність розрахунку банку через розбіжності в базовій сумі суми боргу, яка згідно рішення суду становила 32 445,97 дол. США, а в розрахунку банку - 30 978,77 дол. США.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано, що позивач, на момент звернення в суд із цим позовом, не мав права нараховувати та заявляти до стягнення заборгованість за вказаним кредитним договором, оскільки відступив право вимоги за ним на користь « Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2020. Тоді як наданий позивачем договір викупу прав вимоги від 14.04.2016 не містить будь-якого посилання на кредитний договір №PLKPGK08043811 від 24.11.2006.

Доводить, що районний суд безпідставно залишив поза увагою заяву відповідача про застосування у справі строків позовної давності, про що заявлено у відзиві. Відповідне право на позов виникло у позивача в 2016 році та не було реалізовано ним у межах 3-х річного строку, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Вважає, що зміна позивачем періоду нарахування строків позовної давності не змінює початку перебігу строку позовної давності, а право на стягнення 3% річних реалізовано ним поза межами строків позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Із матеріалів справи убачається, що 24.11.2006 між «ПриватБанк», в особі Дирекції філії «Полтавське головне регіональне управління» Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №PLKPGK08043811, за умов якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку на строк з 24.11.2006 по 24.11.2026 включно, у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 49 000,00 доларів США на наступні цілі: купівлю будинку в сумі 40 000,00 доларів США, а також на сплату страхових платежів у сумі 9 000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.

Згідно п.1.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає договір іпотеки (частина житлового будинку з господарськими спорудами, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), а також всі інші види іпотеки, поруки і т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов`язань за даним договором./а.с.10-12/

01.03.2009 між «Юкрейн Мортгейдж Лоун FinanceNo. 1 ni-ел-сі» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №PLKPGK08043811, про викладення нових рахунків в п.1.2. абзацу 2, заміну слів в п.2.4.1, 3.11 та викладення в новій редакції п.3.3 розділу «Порядок розрахунків»./а.с.13/.

14.04.2016 між «Юкрейн Мортгейдж Лоун FinanceNo. 1 ni-ел-сі» (продавець) та ПАКТ КБ «ПриватБанк» (покупець) укладено договір викупу (відступлення) права вимоги./а.с.49-75/

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 31.05.2016 (справа №554/2264/16-ц) стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №PLKPGK08043811 від 24.11.2006, укладеним між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , у розмірі 32 445,97 дол. США, що за курсом 25.51 відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.03.2016 складає 827 696,69 грн., судовий збір в сумі 12 415,45 грн., а всього 840 112,14 грн. Згідно відмітки суду рішення не набрало законної сили./а.с.5-6/

Згідно відкритих даних https://opendatabot.ua/ указане заочне рішення ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29.07.2020 скасовано та ухвалою цього ж суду від 03.11.2020 позовну заяву АТ КБ«ПриватБанк» - залишено без розгляду.

Згідно розрахунку уточнених вимог позову, банком заявлено до стягнення 2 652,11 доларів США, що за курсом 28.00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2021 складає 74 259,08 грн.; із розрахунку основна сума заборгованості за договором в період із 02.03.2018 до 02.03.2021 становила 30 978,77 доларів США. Розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С х 3 х Д: 365 :100, де С - сума заборгованості; Д - кількість днів прострочення./а.с.84,85/

04.06.2021 представник відповідача - адвокат Сергієнко Т.Г. подала до суду відзив на позов, у якому просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності./а.с.36-38/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 у терміни, встановлені договором, свої зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» не виконувала, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом, а саме 3% річних, заявлених до стягнення за період із 02.03.2018 по 02.03.2021. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим та підтвердженим наданим до суду розрахунком заборгованості, який є належним та допустимим доказом по справі.

Підстави застосування строків позовної давності відсутні, оскільки заявлений до стягнення розмір заборгованості нарахований за період із 02.03.2018 по 02.03.2021, тобто в межах 3-річного строку позовної давності до дня звернення в суд.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції щодо підставності позовних вимог погоджується. Доводи апеляційної скарги їх не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на свою користь.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно положень статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України, застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу, що є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Так, статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається із матеріалів справи, кредитор, звернувшись у березні 2016 року в суд із позовом до ОСОБА_1 про дострокове повернення грошових коштів. Постановлене за наслідками цього позову заочне рішення від 31.05.2016 (справа №554/2264/16-ц) та його подальше скасування в порядку ч.1 ст.288 ЦПК України ухвалою суду від 29.07.2020 не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки банком заявлені до стягнення 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України, а не за ст.1048 цього Кодексу.

При цьому, оскільки заочне рішення суду від 31.05.2016 по справі №554/2264/16-ц скасовано, підстави обраховувати базову суму боргу від цього рішення відсутні, а розрахунок суми заборгованості, складений банком, відповідачем ніяк не спростовано.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За відсутності доказів своєчасного та повного повернення відповідачем кредитору грошових коштів за кредитним договором №PLKPGK08043811 від 24.11.2006 у розмірі та на умовах, визначеним цим договором, апеляційний суд вважає правильними висновки районного суду про доведеність заявлених вимог позову щодо стягнення 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України згідно наданого банком розрахунку, нарахованих за період із 02.03.2018 по 02.03.2021.

При цьому до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності регламентовані статтею 267 ЦК України, за змістом якої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4); якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.5).

Враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд із цим позовом 14.04.2021, уточнивши розмір та період нарахування 3% річних, вказавши період заборгованості, заявленої до стягнення із 02.03.2018 по 02.03.2021, колегія суддів дійшла висновку, що позов в частині вимог за період із 02.03.2018 по 13.04.2018 задоволенню не підлягає з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості постановленої до стягнення слід змінити, зменшивши із 2 652,11 доларів США, що за курсом 28.00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2021 складає 74 259,08 грн., до 2 630,22 доларів США, що за курсом 28.00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2021 складає 73 646,16 грн.

При визначенні розміру заборгованості за період із 14.04.2018 по 02.03.2021, колегія суддів приймає до уваги розрахунок банку, не спростований відповідачем, за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д :365: 100, де:

С - сума заборгованості (30 978,77 USD);

Д - кількість днів прострочення ( період із 14.04.2018 по 02.03.2021 = 1033 днів).

Стосовно доводів відповідача про відсутність у АТ КБ «ПриватБанк» права нарахування та вимоги 3% річних за вказаним кредитним договором через його відступлення на користь «Юкрейн Мортгейдж Лоун FinanceNo. 1 ni-ел-сі», колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, такі твердження відповідача, як сторони кредитного зобов`язання, не ґрунтуються на доказах та є припущеннями.

По-друге, у матеріалах справи наявний договір викупу (відступлення) права вимоги від 14.04.2016, укладений між «Юкрейн Мортгейдж Лоун FinanceNo. 1 ni-ел-сі» та ПАТ КБ «ПриватБанк», достовірність якого, як належного доказу, відповідачем не спростована. Відповідно набувши у квітні 2016 року право вимоги за вказаним договором, АТ КБ «ПриватБанк», у межах цього позову заявив до стягнення 3% річних із 02.03.2018 по 02.03.2021.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 ./а.с.127/

Пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що відповідач звільнений від сплати судового збору, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розміру заборгованості, яка підлягає зменшенню, та в частині розподілу судових витрат, віднісши їх за рахунок держави. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в її інтересах адвокатом Сергієнко Тетяною Григорівною, - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22 листопада 2021 року - змінити в частині розміру заборгованості, постановленої до стягнення із 2 652,11 доларів США, що за курсом 28.00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2021 складає 74 259,08 грн., до 2 630,22 доларів США, що за курсом 28.00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.03.2021 складає 73 646,16 грн., та розподілу судових витрат.

У задоволенні позовних вимог за період із 02.03.2018 по 13.04.2018 - відмовити, з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України.

Судові витрати Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за подачу позову в розмірі 2 270,00 грн. компенсувати за рахунок держави.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.03.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

О.В. Чумак

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду

24.03.2022

Помічник судді Н.В. Микитенко