Справа № 138/2139/20
Провадження № 22-ц/801/577/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 квітня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Сопруна В.В., Матківської М.В.,

з участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Київської Т.Б., повний текст якого складено 04 січня 2022 року

в справі № 138/2139/20

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, обґрунтовуючи вимоги тим, що йому на праві власності належить домоволодіння по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, на якій розміщене домоволодіння, передана йому у користування для ведення домашнього господарства, та не є приватизованою. Майже на межі належного йому домоволодіння розміщений сарай відповідача, який покритий шифером таким чином, що під час випадання атмосферних опадів вода потрапляє на дах його надвірної будівлі-сараю та усі опади попадають в його двір, що призводить до того, що на подвір`ї підвищена вологість, а стіни будинку покриті цвіллю та грибком.

Крім того, сарай відповідача знаходиться на дуже малій відстані від межі домоволодінь сторін та від задньої стінки будівлі його сараю, що не дає йому змоги належно обслуговувати дане приміщення.

Вважає, відповідач порушила норми ДБН 2.2-12/2019 Планування та забудови території, які регулюють вжиття заходів для забезпечення інженерно-технічних заходів, що запобігають попаданню атмосферних опадів на територію суміжних домоволодінь.

Просив усунути перешкоди у користуванні належним йому домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом проведення реконструкції будівлі сараю домоволодіння ОСОБА_1 , яке розміщене по АДРЕСА_2 та перенесення його на встановлену ДБН 2.2-12:2019 відстань.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року позов задоволено. Вирішено усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом демонтажу будівель сараю літ. «Г», підвалу літ. «Г1» та сараю прибудови літ. «Г2», які входять до складу домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та перенесення їх, відповідно до вимог п. 6.1.41 ДБН Б 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», на відстань не менше 2,0 м. від стіни будівлі сараю літ. «Б», належного ОСОБА_2 , що відображено на план-схемі у Додатку 2 до висновку експерта №86/21-21 від 13.09.2021 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Додаток 2 до висновку експерта № 86/21-21 від 13.09.2021 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи є невід`ємною частиною рішення суду від 23.12.2021.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у виді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та витрат за проведення експертизи в розмірі 12 012 (дванадцять тисяч дванадцять) гривень 70 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

03 лютого 2022 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом демонтажу сараю літ. «Б», належного ОСОБА_2 та перенесення даного сараю на дозволену відстань, а також шляхом демонтажу сараю літ. «Г», належного їй ОСОБА_1 , який розташований по АДРЕСА_2 та перенесення даного сараю на дозволену відстань.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права.

Доводи апелянта полягають у тому, що позивач самочинно здійснив добудову сараю значно пізніше ніж був збудований її сарай, і при цьому саме ним порушено норми щодо відстані між цими приміщеннями.

Вважає, що правильним було б усунення перешкод в користуванні належним позивачеві майном шляхом демонтажу двох сараїв (належних як позивачеві, так і їй), з перенесенням їх на відповідну (дозволену) відстань.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 11 березня 2022 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції, апелянт, відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Войткова-Головенко Ю.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у ній, і просили задовольнити. Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Токарєв О.Т. проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.01.1997.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину на земельній ділянці знаходиться один будинок житловою площею 17,9 кв. м, зазначений в плані літ. «А», сарай літ. «Б» та загорожа - 1-3 (а.с. 8).

Згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 за вказаною адресою розташовані такі об`єкти: житловий будинок літ. «А», ганок літ. «а», сарай літ. «Б», огорожа, ворота з хвірткою та ворота - 1-3 (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 16.02.1989 ОСОБА_1 є власником житлового будинку за АДРЕСА_2 .

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 ОСОБА_1 набула відповідно до договору купівлі-продажу від 24.04.1990 (а.с. 47, 48).

На підставі рішення 20 сесії 6 скликання Хоньковецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 154 від 21.03.2018, переведено житловий будинок АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_1 , в літню кухню, об`єднано вказаний будинок з погосподарським номером в один двір за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 (а.с. 47-49).

Відповідно акту обстеження житлового будинку з погосподарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 , господарські будівлі, розташовані за вказаною адресою, були побудовані 1990 року (а.с. 50).

Земельна ділянка площею 0,1507 га, кадастровий номер :03:002:0083, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11601966 від 25.10.2013 та свідоцтва про право власності від 25.10.2013 (а.с. 57,58).

Як слідує з технічного паспорту, за адресою: АДРЕСА_2 розташовані такі об`єкти: житловий будинок літ. «А», веранда літ. «а2.в», ганок літ. «а3», літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г, Д», підвал літ. «Г1», сарай прибудова літ. «Г2», огорожа 1-3, криниця «1» (а.с. 52).

Відповідно до довідки № 68 від 25.01.2018 виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ» станом на 31.12.2012 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який зареєстровано за ОСОБА_2 самовільних переобладнань та добудов не має (не виявлено).

В матеріалах інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 також наявний акт польового та камерального контролю від 23.01.2017 в якому відсутня інформація про наявність на території вказаного домоволодіння самочинно збудованих споруд.

Відповідно до листа № 85/01-10 від 19.02.2018 відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури Могилів-Подільської районної державної адміністрації, інформація про те, що ОСОБА_1 отримувала дозвіл з 1985 року по 2008 рік на будівництво господарських будівель та спору у відділі відсутня (а.с.13).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що відповідач порушила норми ДБН 2.2-12/2019 при будівництві сараїв, позначених схемі літ. «Г» та літ. «Г1», оскільки вони покриті шифером таким чином, що від час випадання атмосферних опадів вода потрапляє на дах надвірної будівлі-сараю, позначеного на платі літ. «Б», належного позивачу, та опиняється у його дворі.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З указаного вбачається, що суд повинен встановити: чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується.

Залежно від встановлених обставин суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями земельного і цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно із вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У статті 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків - частина 2 статті 152 ЗК України.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Разом з тим, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 86/21-21, проведеної на підставі ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду від 18.12.2020, будівлі сараю літ. «Г» з підвалом літ. «Г1» та сараю літ. «Г2», які входять до складу домоволодіння ОСОБА_1 , розміщені на відстані 0,42 м, 0,58 м та 0,71 м від будівлі сараю літ. «Б», які входять до складу домоволодіння АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 .

Технічна можливість проведення реконструкції будівлі сараю літ. «Г», підвалу літ. «Г1» та сараю прибудови літ. «Г2», які входять до складу домоволодіння ОСОБА_1 , для відведення атмосферних опадів поза межі домоволодіння ОСОБА_2 та перенесення їх на відстань, встановлену вимогами п. 6.1.41 ДБН Б 2.2-12:2019 «Планування та забудова території», існує.

Усунення порушень вимог нормативних документів необхідно здійснити шляхом демонтажу зазначених будівель сараю літ. «Г», підвалу літ. «Г1» та сараю прибудови літ. «Г2» та перенесення їх на відстань не менше 2,0 м. від стіни будівлі сараю літ. «Б», належного ОСОБА_2 .

Перепланування господарських будівель, які входять до складу домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 не здійснювалося. (а.с. 106-116).

Відповідно до п. 6.1.41 норм ДБН 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25., а також повинні буди забезпечені вимоги до нормативних протипожежних відстаней між будинками і спорудами в межах окремої земельної ділянки, так і відносно суміжної.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача ОСОБА_1 будь-якої дозвільної документації на будівництво тих приміщень про які йде мова в позові (сараю літ. «Г» з підвалом літ. «Г1» та сараю літ. «Г2»).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що розташування будівель відповідача не відповідає вимогам ДБН, а відтак порушено права позивача на користування належним йому нерухомим майном.

Доводи апеляційної скарги про те, що переобладнуючи самочинно сарай літ. «Б» шляхом прибудови та зміни конфігурації, ОСОБА_2 зменшив відстань між двома сараями, є безпідставними, оскільки відповідачем на надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження таких обставин, натомість зазначені спростовуються матеріалами інвентаризаційних справ на житлові будинки, належні сторонам, а саме АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які були досліджені судом першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що усувати порушення державних будівельних норм в даному випадку доцільно шляхом перенесення як її сараю, так і сараю позивача не можу бути прийняте до уваги, так як зустрічних позовних вимог відповідач в суді першої інстанції не заявляла.

Отже, вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 23 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.04.2022

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В. Матківська

В.В. Сопрун