ПОСТАНОВА

Іменем України

10 березня 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/5409/21

провадження № 22-ц/4809/347/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.

секретар Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.11.2021, суддя Павелко І.Л., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про зобов`язання виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попереднього власника квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про зобов`язання виключення з обліку по особовому рахунку заборгованості попереднього власника квартири.

На обґрунтування заяви зазначив, що 05 жовтня 2004 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровим О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4121, придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності було зареєстровано Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації 15 жовтня 2004 р. в державному реєстрі, що підтверджується реєстраційним посвідченням № НОМЕР_1 .

25 травня 2007 року зазначена квартира позивачем була відчужена ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г, зареєстрованого в реєстрі за № 1856, право власності було зареєстровано 08 червня 2007 р., про що відмічено на самому договорі.

Зазначає, що з 08 червня 2007 року ОСОБА_1 вже не був власником квартири АДРЕСА_1 , але залишився там проживати.

У 2016 році новий власник квартири, виселив його разом з сином з квартири, мотивуючи свої дії тим, що бажає продати квартиру.

Постановою Кропивницького апеляційного суду у справі № 398/3632/18 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстровано в реєстрі №1856, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було визнано недійсним.

05.08.2020 року позивач зареєстрував за собою право власності на квартиру.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 не потурбувався про проведення чергової повірки лічильника, то відповідно відповідач почав нараховувати плату за водопостачання та водовідведення згідно з нормами водопостачання.

Вважає, що оскільки в період з 08.06.2007 року по 05.08.2020 року право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 , договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення був укладений відповідачем саме з ним, то й обов`язок щодо оплати послуг за цей період виник саме у нього.

Позивач зазначив, що після винесення Постанови апеляційного суду про визнання недійсним договору дарування, та реєстрації за собою квартири, ОСОБА_1 , 14.09.2020 р. уклав договір з відповідачем на надання послуг з водопостачання та водовідведення і почав сплачувати за послуги, хоча в квартирі з моменту набуття права власності і донині не проживає та фактично послуг не отримує, бо проходить військову службу за контрактом в Київській області.

Зазначив, що відповідач 28.09.2020 року відмовив йому у опломбуванні приладів обліку, які здійснив позивач та відмовив у виключені з його особистого рахунку нараховану заборгованість в розмірі 6 133,73 грн.

Просить виключити зазначену заборгованість, оскільки він не користувався даною послугою і заборгованості не має.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.11.2021 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено зокрема, що в 2016 році новий власник, який являється колишнім тестем, виселив позивача разом з сином з квартири. Протягом 2009-2014 відповідач беззаперечно приймав кошти за оплату послуг по особовому рахунку № НОМЕР_2 від ОСОБА_2 , про що свідчить квитанція від 09.10.2012 та жодного разу не повернув кошти новому власнику квартири ОСОБА_2 з тих причин, що дана особа не являється споживачем послуг ОКВП «Дніпро-Кіровоград». ОСОБА_2 який став власником квартири з 08.06.2007 уклав нові договори з усіма постачальниками житлово-комунальних послуг, в тому числі і з КП «Олександрія-Водоканал», яке було припинено 01.04.2012 шляхом реорганізації.

Факт, встановлений постановою Кропивницького апеляційного суду у справі № 398/3632/18 від 14.01.2020, що позивач з 2016 року не проживає в квартирі також не взятий судом до уваги.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.01.2022 по справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.01.2022 справу призначено до розгляду.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції встановив, що з 2004 року власником квартири АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 , з яким відповідно і було укладено договір на послуги з водопостачання та водовідведення.

У зв`язку зі зміною законодавства з 14.09.2020 року з позивачем було укладено новий договір про надання населенню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою надання послуги та проживання позивача АДРЕСА_2 .

За вказаним договором, підприємство взяло обов`язок надавати послугу з водопостачання та водовідведення та нараховувати розмір плати за отримані послуги, а боржник за п. 3 Договору зобов`язувався проводити своєчасно оплату послуг не пізніше 20-го числа що настає за розрахунковим періодом.

Нарахування розміру плати проводилося за адресою АДРЕСА_2 за нормою водоспоживання 7 куб.м на одну особу в місяць, що становило 145,57 грн. при зміні тарифу відповідно збільшувалося і нарахування розміру плати.

Заборгованість відповідно до довідки про нарахування розміру плати утворилася за період з 01.04.2018 року по 01.08.2021 року і становить 5937,60 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи свідчать, що з 2004 року до 01.04.2018 року заборгованість за споживання послуг по квартирі АДРЕСА_1 відсутня. Договір на послуги за даною адресою з будь якою особою крім позивача не укладався, а тому твердження позивача, що борг рахується за колишнім власником є хибним та не відповідає дійсним обставинам справи.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно довідки КП «Житлогосп» від 09.08.2021 року № 258 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 з 05.10.2004 року.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року N 2119-VIII. обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

З 01.04.2018 року через не проходження державної повірки воло лічильник знятий з обліку та нарахування розміру плати проводилося за нормою водоспоживання на 1 -ну особу.

28.09.2020 року позивач здійснив повірку водолічильників ЛК-1.5 № 6265280 та ЛК R11; 1.5 № 6289346 , твердження що йому було відмовлено в їх опломбуванні спростовується тим що заяви від позивача про взяття його на абонентський облік не надходило до підприємства, а отже і доказів відмови на яку посилається позивач не надано.

Відповідно до абзаца 3 П. 13 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 до встановлення вузла комерційного обліку обсяги споживання наданих послуг визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органами місцевого самоврядування, відповідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 20.05.2016 року № 82 «Про затвердження нормативів питного водопостачання населення в населених пунктах, що обслуговуються ОКВП «Дніпро-Кіровоград».

Статтею 7 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 та п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 раніше діючих в момент виникнення правовідносин за редакцією п./ пункту 29 в редакції Постанови KM №151 від І7.02.2010 року визначено, що споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг або припинення послуги.

Інших підстав не обліковувати та перераховувати розмір плати Законами України у сфері надання послуг з водопостачання та водовідведення не існує.

Відповідно до ст. 14 ЦК України реалізація прав фізичних осіб відбувається за вчиненими певних дій, за договорами, заявами , якщо вони не реалізовують свої права то несуть відповідальність за наслідки, які виникають через не реалізацію своїх прав та невиконання обов`язків .

Суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені обставини є підставою для відмовив задоволенні позовних вимог.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що 05 жовтня 2004 ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровим О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4121, придбав трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності було зареєстровано Олександрійським міжміським бюро технічної інвентаризації 15 жовтня 2004 р. в державному реєстрі, що підтверджується реєстраційним посвідченням № НОМЕР_1 .

25 травня 2007 року дана квартира позивачем була відчужена ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г, зареєстрованого в реєстрі за № 1856, право власності було зареєстровано 08 червня 2007 р., про що відмічено на самому договорі.

Позивач зазначає, що з 08 червня 2007 року ОСОБА_1 вже не був власником квартири АДРЕСА_1 , але залишився там проживати.

Постановою Кропивницького апеляційного суду у справі № 398/3632/18 договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Куліш Л.Г., зареєстровано в реєстрі №1856, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було визнано недійсним.

На підставі Постанови апеляційного суду, 05.08.2020 року позивач зареєстрував за собою право власності на квартиру.

Позивач зазначає, що заборгованість, яку нарахував відповідач на його рахунок у розмірі 6133.73 грн. утворилась не з його вини, то відповідно зазначена заборгованість повинна бути виключена з обліку по особистому рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається 14.09.2020 року між позивачем та відповідачем укладено новий договір про надання населенню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою надання послуги та проживання позивача АДРЕСА_2 .

Позивач не повідомляв відповідача про попередніх власників та заяви про розірвання договору від позивача на адресу відповідача не надходило в період надання послуги.

За вказаним договором, підприємство взяло обов`язок надавати послугу з водопостачання та водовідведення та нараховувати розмір плати за отримані послуги, а боржник за п. 3 Договору зобов`язувався проводити своєчасно оплату послуг не пізніше 20-го числа що настає за розрахунковим періодом.

Нарахування розміру плати проводилося за адресою АДРЕСА_2 за нормою водоспоживання 7 куб.м на одну особу в місяць, що становило 145,57 грн. при зміні тарифу відповідно збільшувалося і нарахування розміру плати.

Заборгованість відповідно до довідки про нарахування розміру плати утворилася за період з 01.04.2018 року по 01.08.2021 року і становить 5937,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з 2004 року до 01.04.2018 року заборгованості за надані послуги до квартири АДРЕСА_1 відсутня.

Належні та допустимі докази на підтвердження, що з ОСОБА_2 укладався договір на послуги з водопостачання в період з 2007 року за зазначеною адресою в матеріалах справи відсутні.

Відповідно довідки КП «Житлогосп» від 09.08.2021 року № 258 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 з 05.10.2004 року.

Зазначені обставини позивачем не спростовані.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2018 через не проходження державної повірки водолічильник знятий з обліку та нарахування розміру плати проводилося за нормою водоспоживання на 1 -ну особу.

28.09.2020 року позивач здійснив повірку водолічильників ЛК-1.5 № 6265280 та ЛК R11; 1.5 № 6289346.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження, що позивач звертався із заявою до відповідача про взяття на абонентський облік лічильників після проведення повірки, відповідно твердження позивача, що йому було відмовлено в опломбуванні лічильників не знайшли свого підтвердження.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року N 2119-VIII. обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до абзаца 3 П. 13 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 до встановлення вузла комерційного обліку обсяги споживання наданих послуг визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органами місцевого самоврядування, відповідно до рішення Кіровоградської обласної ради від 20.05.2016 року № 82 «Про затвердження нормативів питного водопостачання населення в населених пунктах, що обслуговуються ОКВП «Дніпро-Кіровоград».

Статтею 7 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 та п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затвердженні Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 раніше діючих в момент виникнення правовідносин за редакцією п./ пункту 29 в редакції Постанови KM №151 від І7.02.2010 року визначено, що споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг або припинення послуги.

Інших підстав не обліковувати та перераховувати розмір плати Законами України у сфері надання послуг з водопостачання та водовідведення не існує.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що вимоги позивача про виключення заборгованості визначеної відповідачем по справі за період з 2018 по 05.08.2020 року не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.11.2021, залишити без змін.

Повний текст постанови складено 25.03.2022.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: