Провадження № 2/331/84/2022
ЄУН 331/912/21
3 лютого 2022 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю : секретаря Постарнак М.М.,
представника позивачки адвоката Ясир Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ясир Дар`ї Ігорівни до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом виселення,
22.02.2021 р. від ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ясир Д.І. до суду надійшла позовна заява до ОСОБА_2 , за результатами розгляду якої позивач просить суд: усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження кварирою шляхом виселення ОСОБА_2 та третіх осіб, що мешкають разом з нею з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому представником позивача змінено предмет позову, у зв`язку з чим зміст позову викладено в такій редакції, з якої вбачається, що позивач просить виселити ОСОБА_2 з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36-37).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеній квартирі зареєстрована та мешкає відповідачка ОСОБА_2 , яка не є членом сім`ї позивачки, не має частки у праві власності. За усною домовленістю відповідачці було тимчасово дозволено мешкати в квартирі, але на цей час вона комунальні послуги не сплачує, веде асоціальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, запрошує до квартир незнайомих людей. Позивача до власної квартири не впускають. Тому вона просить суд виселити ОСОБА_2 .
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2021 року провадження по справі відкрито; вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження; справу призначено у підготовче судове засідання (а.с.20-21).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2021 року продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі (а.с.42-43).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 травня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.64).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2021 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішення по справі № 331/4519/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним (а.с. 88-89).
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 жовтня 2021 року провадження по справі відновлено (а.с. 100).
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Ясир Д.І., позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно з договором від 16.06.2016 купівлі-продажу ОСОБА_3 , в особі ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57).
Договір був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, витяг номер 254104495 від 23.04.2021 р. (а.с. 58).
Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
ОСОБА_2 в 2021 році звернулась до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 331/4519/21 від 30.09.2021 р. провадження по справі закрито через смерть боржника ОСОБА_3 (а.с. 87-88, 98).
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
У відповідності до ст. 391 ЦК України «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».
Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 383 ЦПК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
В судовому засіданні встановлено, що в розумінні чинного законодавства, відповідачка не є членом родини позивача, оскільки згідно Сімейного Кодексу України до членів родини віднесені особи, що проживають разом, поєднанні спільним побутом, мають спільні права і обов`язки, а також які мають кровний зв`язок.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Аналіз ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 як новий власник, який придбав спірну квартиру в установленому законом порядку, на підставі договору, законність якого не спростована жодним документом, не може користуватися своєю власністю, оскільки відповідачка ОСОБА_2 , яка втратила право користування спірним житловим приміщенням у зв`язку з його відчуженням, відмовляється виселятися з нього.
Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265, 280 -282 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю квартирою АДРЕСА_3 , що чиняться ОСОБА_2 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), шляхом виселення ОСОБА_2 (адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )з квартири АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( адреса реєстрації : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 11 лютого 2022 року.
Суддя : Н.Г.Скользнєва