Справа № 308/5619/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І.,

з участю секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , МФО 305299, що знаходиться за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, до

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.08.2013 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг б/н шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку та в подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 19 000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 13.04.2021 року, утворилась заборгованість у розмірі 14 267,35 грн, в тому числі 11 630, 09 грн заборгованість за тілом кредиту, 11 630, 09 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2 637,26 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Ураховуючи наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.08.2013 року в розмірі 14 267,35 грн та судові витрати в розмірі 2270 грн сплаченого судового збору.

Двадцять дев`ятого вересня 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Васильчук А.Ю. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, пославшись на те, що за період користування кредитною карткою АТ КБ «Приватбанк», терміном дії по 01.06.2017 року з кредитним лімітом в сумі 0,00 гривень, відповідачем було повністю сплачено на користь позивача витрати на обслуговування карткового рахунку, а тому незрозумілою є позиція позивача про стягнення з відповідача заборгованості за «кредитом» на суму 14 267,35 гривень. Додає, що будь-яких заяв позивачу про збільшення чи зменшення ліміту згідно з заявою від 22.08.2013 року він не подавав, як і будь-яких повідомлень від позивача про збільшення чи зменшення «кредитного ліміту» він не отримував. «Умови та правила надання банківських послуг» відповідач не підписував, а тому посилання позивача на редакцію в матеріалах справи є безпідставною. Окрім цього, представник відповідача посилається на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача загальний строк позовної давності сплив, а тому просить

відмовити у задоволенні позову.

Двадцять другого жовтня 2021 року від представника позивача адвоката Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив, у якій остання послалась на те, що банк забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний пароль. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Привал надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Щодо зміни кредитного ліміту, відповідач керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Кредитний договір є чинним, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Щодо посилання позивача на сплив строку позовної давності позивач вказав на положення п. 1.1.7.31 Умов договору, відповідно до яких строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Окрім цього, посилаючись на позицію Верховного суду України у справі № 6-14цс14 та № 6-61цс14 вказав на те, що за договорами, що визначають щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Строк випущеної картки відповідача до останнього дня 03.2023 року, в той час як позивач звернувся до суду 27.04.2021 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі представника позивача та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не з`явилися, однак представник відповідача подав заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Позовні вимоги заперечують та просять відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.08.2013 року, укладеним між ПриватБанк та клієнтом ОСОБА_1 вбачається, що заборгованість останнього перед позивачем становить 14 267,35 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 630,09 грн та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 2 637,26 гривень.

З довідки, долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що гр. ОСОБА_1 згідно з договором № б/н було надано наступні кредитні картки:

1) НОМЕР_1 , дата відкриття 22.08.2013 року, терміном дії до 06/17;

2) НОМЕР_2 , дата відкриття 24.04.2017 року, терміном дії до 04/21;

3) НОМЕР_2 , дата відкриття 24.04.2017 року, терміном дії до 04/21;

4) НОМЕР_3 , дата відкриття 29.05.2019 року, терміном дії до 02/23;

5) НОМЕР_4 , дата відкриття 02.05.2019 року, терміном дії до 03/23;

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 за договором б/н за номером картки НОМЕР_1 вбачається, що останньому було встановлено кредитний ліміт 22.08.2013 року в розмірі 300 гривень, який в подальшому неодноразово змінювався, та станом на 14.07.2020 року становить 0 грн.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та правил наджання банківських послуг в Приватбанку від 22.08.2013 року вбачається, що відповідач підписав дану заяву 22.08.2013 року. Підписанням даної заяви відповідач погодився, що дана заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договів про

надання банківських послуг і він ознайомився з даним договором до його підписання і згідний з його умовами.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису відповідача, як і додані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг.

Наказом № СП -2013 "Про актуалізацію умов та правил надання банківських послуг" внесено зміни до «Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанка».

Випискою за договором б/н, станом на 15.04.2021 року підтверджено факт використання відповідачем грошових коштів, наданих позивачем згідно з договором.

Оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом № 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки

(фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При цьому, умови договору приєднання визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Однак, воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

Виходячи зі змісту даної статті, договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При дослідженні наданих позивачем письмових доказів, судом встановлено, що Анкета-заява, підписана позичальником 22.08.2013, не містить жодних умов кредитування в ПриватБанку, натомість містить тільки анкетні відомості позичальника.

Водночас, суд констатує, що ця заява не містить переліку послуг, які ОСОБА_1 бажав отримати від банку. З анкети-заяви неможливо встановити на отримання яких саме банківських послуг було спрямоване волевиявлення відповідача.

Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на прохання відповідача отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом, підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки, порядок нарахування відсотків, домовленості сторін про розмір відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, порядку нарахування неустойки.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.08.2013, посилається на Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт».

Витягом з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витягом з «Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, базова процентна ставка на місяць, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Належних доказів про ознайомлення відповідача з Пам`яткою клієнта, яка є частиною Договору про надання банківських послуг, позивачем також не надано. Оскільки як випливає з Анкети-заяви у графі щодо отримання Пам`ятки клієнта, яка містить також Тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, відсутній підпис відповідача.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.08.2013) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.05.2021), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані

відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату конкретного розміру відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності за невиконання чи неналежне виконання відповідачем зобов`язань, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року

принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин суд вважає, що Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати, як частину договору, укладеного між сторонами 22.08.2013 шляхом підписання Анкети - заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових

відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та

Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-

XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Окрім того, суд констатує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 22.08.2013 у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 630,09 грн.

Що стосується клопотання відповідача про застосування позовної давності до вищевказаних відносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлений строк загальної позовної давності у три роки, в той час як види, передбачених законом вимог, щодо яких законом може встановлюватися спеціальна позовна давність визначені статтею 258 ЦК України.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст.259 ЦК України).

Згідно п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) складає 50 років.

При ухваленні рішення судом враховується позиція Верховного Суду України відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме постанова від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014 у справі № 6-61цс:«Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно з довідкою наданою позивачем, строк дії картки за № 979466 від 29.05.2019 року спливає тільки в лютому 2023 року, а отже враховуючи те, що позовна заява надійшла до

суду 05 травня 2021 року, немає підстав для застосування строку позовної давності до суми заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме, в сумі 1859, 40 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258, 259, 264, 265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 549-551, 611, 612, 625, 651, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.08.2013 року в розмірі 11630,09 грн (одинадцять тисяч шістсот тридцять гривень 09 копійок), в тому числі 11630,09 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на 13.04.2021 року, а також 1859,40 грн (тисяча вісімсот п`ятдесят дев`ять гривень 40 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 08.02.2022 року.

Суддя Н.І. Зарева