ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/138/22 Справа № 199/6824/20 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевича Євгена Володимировича

на окрему ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Євген Володимирович, про встановлення нікчемності заповіту,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Євген Володимирович, про встановлення нікчемності заповіту.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , мати сторін по справі. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу було відомо, що Спадкодавець залишила заповіт, який13 листопада 1986 року було посвідчено державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори - Яворською Л.А., згідно з яким, усе належне їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, вона заповідала ОСОБА_1 - позивачу по справі. Даний заповіт було зареєстровано в реєстрі за № 24332.

Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, підставами відмови було зазначено ті обставини, що реєстрація заповіту на ім`я ОСОБА_1 відсутня у спадковому реєстрі. Крім того, у спадковій справі після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , містяться два заповіти. Заповіт ОСОБА_1 повністю скасовано новим заповітом від 24 травня 2019 року складеним на користь відповідача - ОСОБА_2 .

Позивач зазначав, що заповіт від 24 травня 2019 року не відображає волю його померлої матері та укладений з порушенням вимог закону, наслідком чого є необхідність визнання його нікчемним. Підставами таких висновків позивач зазначав те, що спадкодавець неодноразово наголошувала, що заповіт на ім`я ОСОБА_1 вона не змінювала, також спадкодавець за життя неодноразово скаржилась позивачу, що не може відшукати свій паспорт, який, як з`ясувалось в судовому засіданні перебував у відповідача і який він надав для оформлення оскаржуваного заповіту. Крім того, зміст заповіту не містить інформації про час його складання. Також, зазначав, що у зв`язку з тим, що нібито ОСОБА_3 була незрячою і не могла особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за її дорученням та у присутності нотаріуса текст заповіту до його підписання був зачитаний запрошеними свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та підписаний ОСОБА_6 . Особи заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено нотаріусом. При цьому одночасно засвідчено справжність підпису ОСОБА_6 . Однак, позивач зазначав, що померла не мала фізичних вад, які б перешкоджали їй особисто підписати заповіт.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд встановити нікчемність заповіту ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був складений 24 травня 2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №1258.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року позов задоволено.

Встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був складений 24 травня 2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №1258

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1261,20 грн.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності заповіту, треті особи: приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна, ОСОБА_7 .

Окремою ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року постановлено направити окрему ухвалу Міністерству юстиції України з метою усунення порушень і недоліків в сфері нотаріату в частині виявлених порушень закону приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем при посвідченні 24 травня 2019 року заповіту ОСОБА_3 . Повідомити Міністерству юстиції України про необхідність встановлення причин допущення таких порушень, їх усунення та притягнення винних осіб до відповідальності. Визначити Міністерству юстиції України строк для надання відповіді щодо обставин, з яких постановлено дану окрему ухвалу - один місяць з моменту одержання даної окремої ухвали.

В апеляційній скарзі третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення окремої ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.

Скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві позивач просив апеляційну скаргу приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевича Є.В. залишити без задоволення, а окрему ухвалу суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційною скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

У провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення нікчемності заповіту, треті особи: приватні нотаріуси Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна, ОСОБА_7 .

11 листопада 2021 року по даній справі було постановлено рішення, яким було встановлено нікчемність заповіту ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був складений 24 травня 2019 року та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №1258.

Згідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії.

Статтею 44 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Відповідно до Глави 4 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених ст. 43 Закону України «Про нотаріат» , що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Главою 6 Розділу 1 вказаного Порядку закріплено, що нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін.

У ході розгляду цивільної справи, а саме у ході допиту свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судом встановлено, що, прибувши до офісу нотаріуса, що знаходиться неподалік від центру «Мінора», їм було запропоновано пройти до кабінету нотаріуса, де у їх присутності жінка, яка представилась нотаріусом, у подальшому вчиняла дії по укладанню заповіту. До висновку, що саме жінка є нотаріусом вони прийшли не тільки тому, що вона так представилась, але окрім цього вони зробили висновок, що вона в кабінеті нотаріуса перебувала сама, займаючи місце у кріслі керівника, отримувала їх документи, вела розмову про укладення заповіту з ОСОБА_3 , розпитувала її про стан здоров`я, чому саме вона складає заповіт на одного з синів. Жінка-нотаріус склала спочатку проект заповіту, надала його для ознайомлення, а потім після погодження, надала сформований заповіт на нотаріальному бланку, який прочитали вголос та підписали свідки, а ОСОБА_6 підписала за ОСОБА_3 . Всі свідки однаково описують жінку-нотаріуса, зазначаючи її вік - близько 40-45 років, середньої статури, а також пояснюють, що ніякого чоловіка за весь час їх перебування у офісі нотаріуса - не було. У той час заповіт від 24 травня 2019 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем. Таким чином, судом встановлено, що фактично нотаріус був відсутній при посвідченні заповіту, та дії передбачені вищенаведеними нормами закону щодо встановлення особи заповідача, її дієздатності, усвідомлення своїх дій, дійсної волі на складання заповіту, не вчиняв.

Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його посвідчення, а приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевичем Євгеном Володимировичем грубо порушені вищезгадані вимоги закону, що привело до суттєвих порушень прав і свобод громадян.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Тлумачення частини першої статті 262 ЦПК України свідчить, що суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.

У частині п`ятій статті 262 ЦПК України передбачено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

З аналізу вказаних норм вбачається, що окрема ухвала суду є актом правосуддя, оскільки їй властиві як загальні риси, характерні для інших актів правосуддя, так і специфічні, які відмежовують її від останніх.

Окрема ухвала - це правовий акт, що являє собою предмет виняткової компетенції суду, постановляється в умовах суворого дотримання процесуальної форми; набирає законної сили нарівні з іншими актами правосуддя; носить обов`язковий характер.

Отже, правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених судом під час розгляду справи порушень.

Окрема ухвала може бути постановлена у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Також окрема ухвала має бути обґрунтованою і вмотивованою. Вона може бути винесена тільки на підставі матеріалів, досліджених у суді, та має містити вказівку на об`єктивні обставини, які свідчать про вчинення правопорушення. Ці обставини підлягають всебічному, повному та об`єктивному дослідженню в судовому засіданні.

У мотивувальній частині окремої ухвали мають бути викладені доводи, за якими суд дійшов висновку про допущені порушення законності, розкрито суть допущених порушень, вказано конкретні нормативні правові акти, вимоги яких порушено, а також особи, чиї дії (бездіяльність) призвели до вчинення правопорушення.

Таким чином, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення.

Окрема ухвала має містити дійсні причини та умови, які сприяли порушенню саме матеріального або процесуального закону.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, підставою для її постановлення стали пояснення свідків, з яких судом першої інстацінї було встановлено відсутність нотаріуса під час проведення нотаріальної дії.

Проте, колегією встановлено, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції, нотаріус, який є третьою особою у справі не був допитаний у суді першої інстанції та взагалі не мав можливості надати свої пояснення з приводу цієї обставини з підстав необізнаності про наявність даного спору в місцевому суді.

Матеріали справи взагалі не містять доказів направлення судових викликів на адресу третьої особи у справі та відповідно доказів належного сповіщення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевича Є.В. про час та місце розгляду справи та взагалі про наявність спору.

Як зазначалась вище, згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Є.В. зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу взагалі без належного його повідомлення та направлення судом на його адресу позовної заяви та процесуальних документів, чим позбавив його права взагалі бути обізнаним про наявність спору та брати участь у судовому розгляді, висловлювати свої заперечення.

Відповідно до вимог ст. 190 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку встановленому статтею 272 ЦПК України. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Згідно частини першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно до вимог ст. 129,130 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Однак, судом першої інстанції не було дотримано вимог цивільного законодавства України щодо забезпечення повідомлення третьої особи про наявність цивільного спору та дату, час і місце судового засідання.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Доказами, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;) висновками експертів; показаннями свідків.

Належними, згідно ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував вищенаведених вимог закону та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для постановлення окремої ухвали, що не відповідає самій меті та сенсу постановлення окремої ухвали. Що не перешкоджає зверненню інших осіб безпосередньо до правоохоронних органів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, та скасування оскаржуваної Окремої ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевича Євгена Володимировича задовольнити.

Окрему ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко